17 
forholdene paa det sidstnævnte Sted angaar, da iagttages de tyde¬ 
ligst i Profilet langs Kysten ved Fiskerlejet Arnager (Fig. 8 ), hvor 
Jnraformationens Sandlag og Skiferier umiddelbart overlejres af 
Grøn sandstenen. Dennes Beskaffenhed vexler her en Del, 
idet den vel i Keglen er en noget kalkholdig Sandsten, men kan 
ogsaa gaa over til løst Sand, eller have et kiselholdigt Bindemiddel, 
saa at den faar nogen Lighed med Kvartsit. I denne Stenart er 
altid indblandet Korn af Glaukonit i større Mængde end i det 
sjællandske Grønsand, og i den dyheste Del, nær Juraformationens 
Grændse, er der et to Fod mægtigt Lag af Knolder, der i Bruddet 
have en brun og paa Overfladen en mørkegrøn FaiTe. De inde¬ 
holde en stor Mængde Sand og større Kvartskorn med et Binde- 
middel af phosphorsur Kalk og kulsur Kalk, saa at de nærmest 
kunne betragtes som phosphoritholdig Sandsten. I disse Knolder 
findes Brudstykker af Reptil-Knokler og Fiskehvirvler, og der er 
derfor Sandsynlighed for, at de have deres Oprindelse fra for- 
skjellige organiske Stoffer og maaske ogsaa fra Koprolither, der 
ikke, som i Juraformationen i England og andre Lande, have be¬ 
varet deres Form. Den phosphorsure Kalk har nemlig her, paa 
Grund af dens Opløselighed i kulsurt Vand, samlet sig i Sand¬ 
stenen i de nævnte Concretioner, der i Almindelighed have Stør¬ 
relse af et Hønseæg; dog findes der baade mindre og større, og 
den største Museet er i Besiddelse af, vejer 6^2 ft. ' 
Arn agerkalken, der optræder noget vestligere, ses vel ikke 
umiddelbart hvilende paa Grønsandstenen, men paa Grund af den 
sidstes Faldretning tør det anses for sikkert, at Arnagerkalken er 
det yngste Led i denne Dannelse. Det er en graahvid Kalksten 
(Pingels „Graakridt“), der indeholder 40—50 pCt. meget fint 
Sand og Glimmer, saa at den i saa Henseende staar paa Overgangen 
mellem Grønsandstenen og de renere Kalkstene i Kridtformationen. 
Med Hensyn til Stenarternes Beskaffenhed er der ikke nogen 
stor Forskjel mellem Grønsandsdannelsen paa Bornholm og i Sjæl¬ 
land, og skjøndt Lejringsforholdene have godtgjort, at den første 
er yngre end Jurafomationen, og den sidste yngre end Bryozokalk- 
Vidensk. Meddel, fra dea naturh. Foren. 1876. 
2 
