170 
Af alle disse Grunde maatte jeg hævde, og hævder jeg for 
Islændernes Hlire, Eg. O lafs e ns An. minor, ikke blot fuld 
Artsherettigelse, men tillige Betydning som en meget karakteri¬ 
stisk Art. 
løvrigt bekræftede det sig, at Hliren ikke var den eneste 
selvstændige Form af denne Slægt, der ved Siden af den alminde¬ 
lige Stenbider levede ved Islands Kvster. 
Min Eeisefælle under det sidste Aars Oi)hold paa Island, den 
afdøde ISTatnrforsker og Digter Jonas Hallgrimsson, der just i 
Eeikiavik tilbragte den Yinter og Yaar, da jeg foretog de oven¬ 
anførte Søiilve-Undersøgelser, meddelte mig nemlig, at han det 
foregaaende Aar fra sin Eeise paa Landets nordlige og østlige 
Kyster havde nedsendt til Museet et i Salt nedlagt Exemplar af 
en Stenbider, der formentlig var forskjellig fra de to nu vel kjendte 
Arter, og som han bad mig optage med i Sammenligningen, naar 
\ 
jeg kom tilbage til Kjøbenhavn. Dette skete ogsaa. Den var 
• 
naturligvis ankommen til Museet i en saa meget bedrøveligere Til¬ 
stand, som den ikke engang havde været frisk, da den nedlagdes 
i Salt, og ved Tøndens Aabning fandtes den fuldkommen opløst. 
De med Omhu udtagne løse Knokler lykkedes det imidlertid dav. 
Conservator Place at samle til et saakaldt kunstigt Kranium — 
et dobbelt besværligt Arbeide paa Grund af Knoklernes meget 
svampede og porøse Bygning, men et Arbeide, som det nok var 
Umagen værd at lade udføre, da Knoklerne røbede tydeligen at 
maatte hidrøre fra en Art, der maatte være ligesaa karakteristisk 
paa sin Yis som Hliren, staaende lige saa langt fra Hliren, som 
denne fra Stenbideren. Efter Pandebenets Forhold fik den Kavnet 
An. latifrons'^). Fra oven sees Kraniet Tab. III, Eig. 3, fra Siden 
Eig. 3'; Tænderne ere aftegnede .Eig. 3'k 
Holdende mig her alene til Hovedets Forhold kunde jeg da, 
i Lighed med de mellem Stenbideren og Hliren anførte Arts- 
mærker, anføre følgende for denne: 
*) See Anmærkningen foran S. 162, 
