190 
netop blev denne uoplyste og maaskee uoplyselige Form, der i Gmelins 
„Systema Naturæ“ efter „Fn. Grønl.“ trængtes ind i Videnskaben som An. 
minor og væsenligen ved F a b e r s Behandling holdt sig dér, saa at vi 
endog i Valenciennes’ „Poissons“ egentlig kun have denne^ for os 
istedetfor den virkelige, men miskjeudte Hlire. Denne Substitution er 
det just man ved Formernes Udredelse maa have for Øie. 
V. 
Tilbageblik over Søulv-Arterne og Bemærkninger om 
visse Bygningsforhold hos Slægten Anarrhichas. 
Naar vi nu i et kort Overblik ville sammenfatte de Forhold, 
som Søulvene have frembudt os i de forskjellige Egne af Havene 
paa den nordlige Halvkugle, i hvilke Søulvslægten har sin Udbred- 
ning, maae vi for Øjeblikket i det mindste aiierkjende 6 Arter 
nemlig foruden de to, der tilhøre det stille Hav, fire ved Farve 
og Farvetegning samt Beubygning vel adskilte Arter fra den nord¬ 
lige Del af Atlanterhavet og Ishavet. Disse fire ere: først de 
to eneste i den Gilntherske Katalog anerkjendte Foimer: A. 
lupus Lin. og A. denticulatus Kr.^ og dernæst Islændernes Hlire, 
A. minor Eg. oi..^ og (formodentlig) deres Ulfsteinbitr, A. lati- 
frons Sip. Higr. De to af disse gaae over hele Atlanterhavet fra 
Øst til Yest, nemlig An. lupus og A. minor’, An.latifrons er hidtil 
kun kjendt fra Island og Grønland — og An. denticulatus hidtil 
kun i to Individer, begge fra Grønland, men der vil dog være gode 
Analogi-Grunde til at formode, at ogsaa disse have den samme 
store Udbredning fra V. til 0., om de end i det Hele holde sig i 
noget høiere Bredegrader og fjernere fra Kysterne, saa at de sjæld¬ 
nere fanges, hvilket jo allerede delvis er Tilfældet med Aii. minor 
ligeoverfor den alm. Stenbider, Ari. lupus. Det er imidlertid at 
vente, at nu, da Øpmærksomheden er bleven mere henvendt paa 
ydre og indre Eiendommeligheder, der kunne adskille Arterne af 
denne Slægt, vil man ogsaa med større Omhu bringe de Søulve, 
