359 
skrift“ (2den Eækkes 1ste Bd.) i en Artikel „om de nordiske Arter 
af Slægten Sebastes^' (1. c. S. 268—83) samt i Tillæget til 1ste Del 
af „Danmarks Eiske“, S. 584—90, at han var kommet til den Er- 
kjendelse, at der ved den norske Kyst levede (foruden „Blaakjæften“) 
to Arter af den nævnte Slægt, nemlig, foruden den længe kjendte 
større oraugerøde Art, der holder til paa større Dybder (den egent¬ 
lige „Eødfisk“, S. norvegicus Cuv.), en mindre, mørkere Art, der 
træffes inde i Fjordene og paa mindre Dybder og føder levende 
Unger (den saakaldte „Lysouger“, inviparus). Han meddelte 
Diagnoser og sammenlignende Beskrivelser af disse „Arter“; den 
mindre blev desuden afbildet i „Voyage en Scandinavie“ etc. 
Med ubetinget Bifald kan man ikke sige, at alle Ichthyologer have 
hilset denne Arts-Adskillelse. Vel optog Ekstrøm S.viviparus Kr. 
i „Skandinaviens Fiskar“ (S. 197—99, med Beskrivelse og en smuk 
Afbildning, PI. 49, denne sidste under Benævnelsen S. regulus, der 
synes at tyde paa, at E. allerede inden han lærte Kr øy ers Afliand- 
ling at kjende, havde anerkjendt dens Selvstændighed), idet han tillige 
gjorde opmærksom paa, at det var denne Form, som Hollberg 
allerede tidligere havde afbildet og beskrevet i „Bohiislans Fiskar“ 
(III, S. 49, PI.) under Navnet Holocentrus norvegicus eller „Eød- 
fisk“. (Det er dog en Selvfølge, at det af denne Forfatter om¬ 
talte IV 4 Alen lange Exemplar fra Kalfsund maa have været 
selve S. norvegicus). Nil s s on („Skand. Fauna“, IV, S. 94—97, 
1855) anerkjendte derimod ikke S. viviparus Kr. som egen Art; 
han antog, at det var enten Ungen af S. norvegicus, eller i al 
Fald en mindre Form af denne Art, der er standset i sin Udvik¬ 
ling, fordi den opholder sig i Vige og mindre Vande. Jeg maa 
henvise Læseren til det anførte Sted med Hensyn til den Maade, 
hvoi’paa denne Zoolog udførligt begrundede sin Mening, som unæg¬ 
telig kunde synes at have en Del for sig. Prof. Malmgrén be¬ 
mærkede (1867) i sine „Bidrag till Finmarkens Fiskfauna“ („Ofvers. 
K. Vet. Akad. Forh.“, S. 260), at han skylder Dr. Koren i Bergen 
den Meddelelse, at ifølge hans personlige Erfaring føder ogsaa 
S. norvegicus levende Unger; S. viviparus Kr. vilde derfor nu 
