365 
har været saa forekommende at sende mig det til Undersøgelse, 
og jeg har derved kunnet overbevise mig om, at de „Pistiller^, 
som Pallas beskriver som bløde Traade med svampagtige Hoveder, 
i Virkeligheden kun ere de halvkorsdannede, tornede Skæl, som 
udmærke et vist Parti af Kropsiderne hos C. tricuspis. Da Havnet 
^^pistilliger'-'- saaledes er grundet paa en Misforstaaelse, kan dets 
Prioritet (1811) formentlig ikke kræve, at der gives det Fortrin 
for det næste i Eækken, og man bør derfor blive staaende ved 
Benævnelsen Phohetor ventralis (C, V.)- 
Denne Art har saaledes en meget stor circumpolar Udbred- 
ning. Fra Grønland, hvor den naar en Størrelse af 10 Tommer 
og er mindre almindelig end C. scorpius, men hyppigere end C. 
scorpioides , er den udbredt til det arktiske Amerika (Pt. Leopold), 
Hudsons Bay, Labrador og Fundy-Bugten; fremdeles til Island, 
Finmarken, Hovaja Semlia og Spitsbergen; den er hyppig ved Ky¬ 
sterne af det tidligere russiske Amerika og det nordøstlige Asien 
fra Behringsstrædet til Hakodadi. Det synes at være en littoral 
Art; i det mindste foreligger der ingen Erfaring for, at den er 
fisket dybere end 20 Favne; ligesom Fabricius har jeg fundet 
Orme (Annelider) i dens Mave, hvorimod Krebsdyr afgive Hoved¬ 
føden for de ægte Cotti. Ligesom det ofte er Tilfældet hos disse 
er Hannen meget mindre og langt mindre hyppig end Hunnen; at 
44 Exemplarer vare kun 7 Hanner, de øvrige Hunner, og den største 
Han i Samlingen er kun 8 ^/ 4 ''. Kjønsforskj ellen er tydelig ud¬ 
præget i Hannens store Kjønspapil, dens karakteristiske hvide 
Pletter paa Bugen og paa Bagsiden af Bryst- og Bugfinnerne, i begge 
disses Udstyr med Torne paa Straalernes Bagside, i dens højere 
Eygfinner og meget længere Bugfinner. Derimod er der ingen 
Forskjél efter Kjønnet med Hensyn til Hovedets og Forryggens Be¬ 
klædning med ru Benknuder, der undertiden kan mangle endog hos 
udvoxne Exemplarer. Eygfinnerne ere i Almindelighed forbundne 
eller støde i det mindste sammen ved deres Grund; en tydelig Af¬ 
brydelse er forholdsvis sjælden. Det kan endnu fortjene at anføres, 
at Formen af den karakteristiske store øverste Forgjællelaagstorn og 
