378 
Biigfinneme tælle kun 3 
(1 -f- 2) Straaler (NB. ikke 5!) og 
ere endnu mere rudimentære end 
hos C. huhalis. 
Den lange Forgjællelaagstorn 
og den øvre Gjællelaagstorn ere 
omtrent lige lange (ligesom hos 
de ældre C. huhalis). 
Bugfinnerne tælle 4 (1 -f- 3) 
Straaler ligesom hos vore andre 
Hav-Ulke. 
Den lange Forgjællelaagstorn 
er (hos Ungerne) kortere end 
den øvre Gjællelaagstorn. 
Trods anstillet Efterforskning ved Færø ere kun disse to Ext 
emplarer komne for Dagen; jeg antager derfor, at C. Lilljehorgii 
er mere Dyhvandsform end C. huhalis. Efter at man først er 
hleven opmærksom paa den, vil den vistnok blive fundet ved andre 
nordeuropæiske Kyster. 
7. Triglops Pingelii Rhdt. 
De skraa Linier paa Kropsiderne og de tilsvarende Tværlinier 
under Struben, der støttes af tornede (tandede) Benskæl, ere uden 
Tvivl Forgreninger af Sidelinien, der finde deres Analogon hos visse 
Trigla-Axi^x {T. lineata, cuculus L.). Arten er endnu den eneste 
af sin Slægt; den er ikke sjælden ved Grønlands Vestkyst og fore¬ 
kommer desuden ved Island, Spitsbergen, det nordlige Norge (indtil 
Christianssund mod Syd) samt ved Færø. De bathymetriske Erfa¬ 
ringer, der foreligge, give den en vertikal Udbredning fra 16—150 
Favne. Den naar en Størrelse af over 7^3 Tomme (200 Mm., 
Hunnen; Hannen af 5^2 Tomme, 145 Mm.); Straaletallets Varia¬ 
tioner har jeg fundet at ligge mellem de her anførte Grænser: 
D: 34—36 (Di*. 11—13; D^: 23—25); P: 17—19; V: 1.3; 
A: 23—25; C: 11—12 (foruden de rudimentære). Hvirvlernes 
Antal er 47 (ll-|-36). Kjønsforskjellen er, foruden i Hunnernes 
overlegne Størrelse og langt større Hyppighed, kun udtalt i den 
kæmpemæssige Genitalpapil hos Hannen. Alle hidtil udenfor Grøn¬ 
land trufne Exemplarer have været smaa. 
Den eneste kritiske Bemærkning, hvortil denne Art giver An¬ 
ledning, er den, at T.pieurostictus („Proc. Acad. Philad.“ 1865) 
