385 
Brystskjolde); for at faa deres fulde Antal, maa der lægges 6—8 
til de opgivne Tal. 
Med Hensyn til de Forandringer, som disse Arter og A. mo- 
nopterygius imdergaa med Alderen, kan jeg henvise til en tidligere 
Meddelelse i dette Aarsskrift. 
11. Aspidoplioroides monopterygiiis Lac. og A. Olrikii n. sp. 
Slægten Aspidophoroides er vel adskilt fra Agonus 1) ved 
kun at have én Kygfinne, som ikke svarer til begge Agonernes, 
men kun til disses anden; 2) ved (ligesom Agonopsis) at have 
Tænder baade paa Gane- og Plovbenene; 3) ved at Sidelinien 
ikke løber mellem de to Eækker af Sideskjolde, men er helt op¬ 
tagen i den øvre af disse, og 4) ved at Bugskjoldene (den fjerde 
Skjoldrække) ikke danne Grænsen mellem Siderne og Bugfladen, 
men ligge helt omme paa denne sidste, hvorfor de heller ikke tage 
deres Begyndelse bagved Brystfinnerne, men først bagved Bugfin¬ 
nerne. Det var derfor ikke rigtigt, naar Dr. Gunther frakjendte 
A. monopterygiiis Sidelinie og Tænder paa Plovbenet; den sidste 
Angivelse gav Anledning til, at den i Tillæget til samme Bind af 
„British Museums“ Fiskekatalog beskrevne Aspidophoroides inermis 
fra Vancouver blev for Prof. Gi 11 Typus for Slægten Anaplogonus, 
der karakteriseredes ved at have Tænder paa Vomer og Ganebeueue, 
i Modsætning til Aspidophoroides {monopterygiiis) , hos hvilken de 
i øvrigt allerede vare antegnede i „Hist. nat. d. Poissons“. Ana¬ 
plogonus falder altsaa bort, som S}Tionym til Aspidophoroides, lige¬ 
som Swainsons Canthirhynchus, hvis Opstilling fomodentlig hid¬ 
rører fra, at Cuvier og Yalenciennes (mindre heldigt) havde 
inddraget Lacepédes Slægt Aspidophoroides, som derved undgik 
Swainsons Opmærksomhed.—^ Slægten er altsaa nu kjendt baade 
fra Amerikas nordøstlige og nordvestlige Kyster. A. monopterygius 
er udenfor Grønland kun fundet nogle Gange i Fiskemaver ud for ’ 
Ny-Englands Kyster. Vort største Exemplar er 5^/4 Tomme 
(150 Mm.). 
Vidensk. Meddel, fra den naturh. Foren. 1876. 
25 
