434 
larum (solitarios vel sæpiusj fasciculatos paucos'’^, og der tilføjes 
da hyppig: ^^fasciculorum rachi nodif ormi'"'' ] det er altsaa 
knudeformede Akser af anden Orden, hvorom her er Tale, 
Akser, der ere meget stærkt hæmmede i deres Udvikling, og som 
i Almindelighed ikke bære ret mange Blomster; disse kaldes for¬ 
medelst den korte Fællesakse med et mindre nøjagtigt Udtryk for 
„knippestillede“, og midt imellem de faa Blomsterstilke ser man 
den i Almindelighed glatte, afrundede, vorteformede, nøgne Akse¬ 
ende rage frem, saaledes som Fig. 153 i Bailloiis ovennævnte 
Værk meget tydelig viser os for Physostigma ^ Vedkommende. 
Linné har allerede kendt disse opsvulmede Akser, og Savi 
udtrykker sig saaledes om dem: „Nei Fagioli capitati, i fiori son 
piantati sopra alcuni nodi glaiidolosi collocati nella cima del gambo, 
e tali glandole son quelle, che Linneo chiamo ricettacolo, parlando 
del Phaseolus MungoP 
Nodiforme Aksej- forekomme nu hos en Mængde Slægter af 
Phaseoleernes Gruppe; jeg har sét dem hos Phaseolus, Dolichos og 
Lahlab, og foruden disse anfører Baillon (Hist. des pi.) endnu 
flere, saasom Physostigma, Galactia, Cymhosema o. fl. a. 
Hvad jeg imidlertid ikke kan linde nøjere omtalt, er, at vi, 
hvad Savi maa have sigtet til med Udtrykket „nodi glandolosi'-'-, 
paa Overfladen af disse ejendommelige Vorter hos adskillige Arter 
(alle af mig undersøgte Dolichos, saasom D. hicontortus, sinensis, 
sesquipedalis, leucomelas, fremdeles Phaseolus viridissimus, Max og 
Mungo) kunne iagttage en i Medianen liggende lige eller svagt 
zigzagformet Punktrække, hvoraf hvert Punkt viser sig at være 
et honningafsondrende Organ, et Nektarium. 
Hvad den ydre Skikkelse af disse interessante Dannelser 
angaar, skal jeg bemærke følgende, idet jeg vil holde mig til 
Dolichos hicontor'tus, 
med hvilken de andre i alle væsenlige Punkter have fuldkommen 
Lighed. 
Hver lille Partialinflorescens bestaar af to Blomster, hvoraf 
den ene springer ud førend den anden. De ere anbragte paa højre 
