Om Danmarks sjældne Slanger. 
Af 
Georg F, L, Sarauw . 
Hugormen og Hussnogen ( Vipera berus og Tropidonotus na - 
trix) er saa almindelige hos os, at de kendes af enhver, der kender 
til Skoven, til Krat, til Eng og til Hede. 
Og saaledes har Forholdet været saa langt tilbage i Tiden, som 
skriftlige Kilder melder herom. 
Om „Lyngormen u , d. v. s. Hugormen, fortæller Snorre i Kong 
Harald Haardraades Saga, Kap. 58 1 ), at den i Aaret 1061 
fandtes paa en lille, ubebygget 0 i den østlige Del af Limfjorden, 
hvor Kong Harald paa Plyndringstoget havde lagt til med sit Skib. 
Han lod her lede efter en Lyngorm for at bruge den til at „vise 
Vand u , hvilket man forud der forgæves havde søgt. Af Fortællingen 
om Hugormens Forekomst paa Øen, hvis Beliggenhed er tilstrækkelig 
nøje angiven, tør man sikkert drage den Slutning, at den da var 
almindelig udbredt i Jylland, ellers vilde man ikke med saa kort 
Frist have kunnet skaffe den tilveje paa en lille 0. 
Først fra en senere Tid haves Beretninger om Hussnogen; 
men 1655 oplyser Ole Worm, at den hos os var hyppig i Krat 
og paa sumpede Steder ( apud nos frequens in dumetis fy lods uligi- 
nosis) ; han tilføjer, at den undertiden opnaaede en Længde af to 
Alen, — altsaa ganske som i vore Dage. 
M Snorri Sturluson: Heimskringla. Udgivet ved Finnur Jonsson. 
Bd. 3. Kbhvn. 1900. p. 154. 
