12 
Udbredelse. Paa den skandinaviske Halvø er Glatsnogen ingen¬ 
lunde sjælden 1 ). Allerede for mere end hundrede Aar siden blev 
den her fundet i Egnen syd for Stockholm og af Sparrman be¬ 
skrevet som „en aldeles ny Hugg-Orm“ (1795). 
Ved Kristianiafjorden er den taget flere Steder; paa en ganske 
lille 0 i Søen „Nordsjo« ovenfor Skien fangedes nogle i 1894 2 ); 
ikke sjælden har den i enkelte Aar været i de sydlige Kystegne 
ved Brevik, Arendal, Kristiansand, Egersund og Stavanger. 
Den er fanget paa Dovre i 1000 M. Højde over Havet (62° 
12' n. Br.) og skal være set flere Mil Nord for Trondhjem, hvilken 
sidste Angivelse dog ikke er sikker. I Skåne er den vistnok kun 
fanget én Gang for mange Aar siden nemlig ved Esperod, nord for 
Ystad; men ellers forekommer den i Blekinge, Småland, i hvis 
østlige Del langs Kalmar Sund den er meget almindelig, ved Gote¬ 
borg og i mange Egne af det mellemste Sverige samt paa Gotland. 
Mod Nord naar den til Gåstrikland, Landskabet om Gafle 
(60V 2 0 ). (Stuxberg). Den forekommer i Finland ikke paa Fast¬ 
landet, men er vel, om end meget sjældent, truffet paa Ålandsøerne 3 ) 
ligesom ogsaa i de russiske Østersøprovinser. Nordgrænsen gaar 
gennem Rusland i sydøstlig Retning omtrent fra Riga til Assow og 
herfra mod Øst til Wolga. 
Nordgrænsen for Glatsnogens Udbredelse i Skandinavien og 
Rusland vil saaledes ses at falde omtrent sammen med Retningen 
af den stærkt bugtede -r- 5° Isotherm for Januar Maaneds Luft¬ 
temperatur i disse Egne. 
Da Temperaturen i de øvre Jordlag staar i Forhold hertil, og 
da det er en Livsbetingelse for Slangerne at kunne overvintre 
*) Sv. Nilsson (1860). Tiselius (1868). Olson (1872). Collett 
(1878). Anton Stuxberg: Sveriges Ormar. Goteborg. 1893. 
2 ) Collett, in litt. 
3 ) A. J. Méla: Vertebrata Fennica. Helsingissae. 1882 (Ref. i W i eg- 
man n, Archiv f. Naturgeschichte. Jg. 49. Bd. 2. p. 511) samt Op¬ 
lysninger, godhedsfuldt indhentede af Magister Alfred Hackman, Hel¬ 
singfors. 
