18 
af en Ormegrav, thi disse vare nok i Middelalderen endda ikke saa 
sjældne, som man ellers antager u . 
At Becker kan have sin Viden fra et Besøg i Vordingborg- 
egnen er vel ikke udelukket; men fuldt saa rimeligt er det maaske, 
at hans Kendskab til Haslingerne stammer fra Melchior, der var 
hans Lærer paa Herlufsholm, indtil han blev dimitteret herfra i 1830. 
I alt Fald er denne lille, tilfældige Bemærkning en væsenlig Støtte 
for Rigtigheden af Datidens ellers kun mundtlige Beretninger. 
De sidst fangne Æskulapsnoge fra Vordingborgegnen er tagne 
i 1851 ved Stensby-Møller (i Store Fredskov, nær ved Stranden) og 
i 1863 paa Skovridergaardens Mark ved Petersværft. 
Antallet af Rygskælrækker foran Midten af Dyret er paa de 
tre Eksemplarer 21—23. Om nogle af mig tidligere udførte Maa- 
linger og Tællinger paa disse Slanger giver iøvrigt nedenstaaende 
lille Tabel Oplysning. 
Coluber longissimus 
Petersværft (?) 
o. 1810 (?) 
Stensby - 
Møller. 1851 
Petersværft 
1863 
Bugskinner, Antal. 
225 
231 
218 
Haleskinnepar, Antal. 
69 
(19) 
71 
Kroppens Længde. 
835 mm. 
705 mm. 
1055 mm. 
Halens Længde. 
185 - 
(50 - ) 
225 - 
Hele Dvrets Længde. 
1020 - 
(755 - ) 
1280 - 
„Halebrøken“. 
I8;i °/o 
— 
17,6 % 
Kroppens største Omfang. 
80 mm. 
65 mm. 
120 mm. 
Snogen fra 1851 har mistet et Stykke af Halen. De herved 
paavirkede Tal er opførte i Parentes. Om dens Udseende skal jeg 
kun bemærke, at Oversidens Farve er olivenbrun og uden tydelig 
Tegning, Undersidens hvidgul eller svovlgul. Nakkepletterne er tyde¬ 
lige og ligesom Læbepladerne svovlgule. Rygskællene har lyse 
Rande; navnlig paa de større Skæl midt paa Kroppen er de hvide 
Randpletter iøjnefaldende. En svag Antydning af Køl ses paa Ryg¬ 
skællene i Kroppens bageste Del; ellers er Skællene glatte. Ogsaa 
