34 
i tre Dage, inden den forlod Træet for atter at gaa om Bord i 
Skibet. 
Disse tre Træk tilsammentagne vil udelukke mange af Sydens 
Slangearter fra at komme i Betragtning, ligesom de alle særdeles 
godt passer paa Coluber longissimus, der af alle Evropas Slanger 
vel vilde være bedst egnet til Tempelslange. Men herved er 
alligevel ikke givet nok. 
De talrige bevarede Afbildninger paa Mindesmærker, Mønter, 
Votivtavler o. s. v. 1 ) vilde muligvis kunne lære mere, men et om¬ 
hyggeligere Studium heraf er endnu ikke udført. Hvor Slangen 
fremstilles sammen med Menneskeskikkelsen, skønnes den at have 
en lignende Størrelse som Æskulapsnogen, eller at være en stor 
Slange. 
Naar man i de senere Aar er begyndt at tvivle om at Askle- 
piosslangen virkelig er Coluber longissimus, beror dette imidlertid 
ikke paa at man har forkastet Resultatet af den historisk-arkæo- 
logiske Undersøgelse, saa fattigt, som dette hidtil foreligger; men man 
har nu fremdraget et nyt zoogeografisk Moment, der formentlig skulde 
være afgørende. 
Medens Æskulapsnogen er funden lige ned til Grækenlands 
Nordgrænse ved Prevesa, er den endnu ikke med Sikkerhed paavist 
ved Epidavros eller noget andet Sted i Grækenland selv 2 ). 
Alene heraf vil man da slutte, at den hellige Slange snarere 
skulde være en af de andre Arter, der nu lever paa Stedet. Men 
denne Slutning forekommer mig ugrundet, hvor det drejer sig om 
saa ringe stedlige Afstande og saa store Afstande i Tid. 
Hvad der skulde godtgøres var jo dog, hvilken Slangeart man 
for 2000 Aar siden i Argolis helligede Asklepios. Derom kan For¬ 
holdene i vore Dage ikke give nogen brugbar Oplysning. 
0 Jfr. herom C hr. Blinken b er g: Asklepios og hans Frænder i Hieron 
ved Epidauros. Diss. Kbhvn. 1893. p. 44. 
2 ) O. Boettger: Herpetologische Miscellen. Bericht iiber die Sencken- 
berg. natnrf. Gesell. in Frankfurt am Main. Vom Juni 1888 bis Juni 
1889. p. 271. 
