38 
snogen gælder dog for at være den mindst frugtbare af alle det 
nordligere Evropas Slanger. 
Om selve Æglægningens Gang findes ingen andre Angivelser 
end S egers ovenfor omtalte gamle Iagttagelse fra København. 
De af ham bemærkede Pavser mellem Fremkomsten af de 
enkelte Æg har man derimod iagttaget ogsaa hos vore tre andre 
Slangearter. For Hugormen angiver Lenz (1. c., 1832. p. 173) en 
forskellig Længde af Pavserne fra flere Minuter indtil hele Timer; 
Stuxberg nævner 5—10 Minuter eller undertiden endnu længere 
Mellemrum. For Coronella austriaca angiver sidstnævnte, at de 
3—12 Æg eller Unger, som man ’nu vil det, fremkommer med 
15—20 Minuters Mellemrum. Endelig har Dur igen bemærket 
Pavserne, der til Dels var af temmelig lang Varighed, hos Tropi- 
donotus natrix (1. c. p. 293). Æggenes Antal hos Hussnogen er i 
Reglen 15—25, men kan hos smaa, unge Dyr gaa ned til 6, hos 
gamle Hunner stige til 40 Stykker. 
Som bekendt læres det ganske almindelig, at Hussnogen lægger 
Æg, der hænger sammen i Række som Perler paa en Snor 1 ). 
D urig en erklærer nu imidlertid, at herom kan der slet ikke være 
Tale; Æggene hænger ikke sammen ved Polerne, de kan vel klistre 
sammen i Klumper eller Klaser, naar de berører hverandre, men 
„Perlesnorene“ vil han ikke anerkende. Allerede Rathke 2 ) og 
flere af de yngre Zoologer som Lataste og Bleyer-Heyden 
udtaler sig paa lignende Maade; ogsaa Nils s o n taler kun om, at 
Æggene ofte er forenede i Klaser paa 2—3 eller flere sammen. 
„Perlesnoren 41 er saa gammel, at den stammer fra Aristo- 
teles 3 ) og har været i Brug i over 2000 Aar lige ned til vor 
Tid. Endnu den sidste Udgave af Brehms Tierleben fra 1892 
’) I Liitkens Lærebog „Dyreriget 44 . 1881. p. 269 udtrykkes dette ved 
at Æggene hos Skælkrybdyrene „ofte ved en sejg Slim er forbundne 
til en Snor eller Kage 44 . 
2 ) H. Rathke: Entwickelungsgeschiehte der Natter. Koenigsberg. 1839. 
4°. p. 2. 
3 ) Hist. animal. 5, 28. Jfr. Lenz: Zoologie der alten Griechen und Romer 
Gotha. 1856. p. 435 med Anm. 
