41 
April, efter hvilken „ Vinterdvale“ de endnu var lige muntre, uagtet 
de ingen Føde havde faaet. 
Fra Rosenholm i Jylland skaffede han sig dernæst 57 voksne 
Snoge, som alle viste sig at være drægtige Hunner. Af dette For¬ 
hold drog han den pudsige Slutning, at „Antallet af de kvindelige 
Snoge langt overstiger Antallet af de mandlige 11 , og at „denne 
Dyreklasse derfor maa formodes at leve i polygamisk Forbindelse/ 4 
Sandheden er jo den, at de drægtige Hunsnoge søger til de 
samme gunstige Steder for at lægge Æggene og saaledes langt 
lettere fanges i Mængde end Hannerne, der færdes mere frit. 
Af de 57 Snoge udskares omtrent 700 Æg; Middeltallet bliver 
herefter 12—13. Han indsaa i øvrigt meget vel, at de større 
Klynger af Snogeæg, der sendtes ham, kunde være lagte af flere 
Hunner i en „fælles Rede u og Æggene klæbede til hverandre efter 
Æglægningen. Denne havde han ikke iagttaget, og om Parringstiden 
vidste han intet. 
Med disse Bemærkninger skal jeg slutte. 
Ved at sammenstille Erfaringer og Iagttagelser fra ældre og 
nyere Tid har jeg søgt at give et Billede af vore sjældne Slangers 
Historie, saa vidt dette lader sig gøre. Ogsaa har jeg. ønsket at 
pege paa, at flere Sider af Hussnogens, den “almindeligste af vore 
tre giftløse Slangers Liv ikke er fuldt opklarede, men at der 
trænges til mange nye Iagttagelser ogsaa paa Omraader, hvor ingen 
særlige Fagkundskaber, men langt mere det stadige Ophold ude i 
Naturen er Betingelse for at fjærne Tvivl og skaffe Klarhed. 
At fremdrage Manglerne i vor Viden er at lægge Grunden for 
ny Kundskab. 
Glatsnogen vil man vistnok kunne finde mange Steder og saa¬ 
ledes let bidrage til Kundskaben om Udbredelsen af denne Dyreart, 
der kun har været kendt hos os i nogle faa Aar. 
Derimod vil man vel næppe have Held til at træffe Æskulap- 
snogen mere. Den hører sagtens til Rækken af vore uddøde Dyr. 
Om Hussnogen ved man, at den i strenge Vintre kan fryse 
bort fra større Strækninger, der da ganske blottes for denne Art. 
