60 
lettere kan trænge ind dér end andre Steder. Særlig angribes da 
Kanten af Klædningsplankerne. 
Den vil øjensynlig ikke bore sig ud af det Stykke Træ, den 
en Gang er trængt ind i. Fra den omtalte Straakøl var der 
kun ganske enkelte der var gaaet op i Hovedkølen, skønt denne 
sluttede ganske tæt til Straakølens Overside. Jeg lagde ogsaa 
Mærke til, at Gangene bøjede igen af ned i Straakølen, uden at 
bryde igennem dens Overside, hvor de havde nærmet sig denne. 
Hvor to af Straakølens Stykker stødte sammen med Enderne, vare 
Ormene aldrig gaaede igennem Berøringsfladen, tværtimod vare de 
altid standsede med Boringen et Par Tommer fra Stykkets Ende¬ 
flade. Men hvorledes kan Pæleormen faa Underretning om, at den 
ikke bør gnave videre? Hvorledes kan den have Begreb om Af¬ 
standen mellem Gangens Ende og Yderfladen? Mon det er igennem 
Lydfornemmelser, hidrørende fra Svingninger, som Veddet sættes i 
ved Boringen? 
I de Broer i Beykjavik, hvor Limnoria borer sammen med 
Pæleormen, ser man hyppig, at den første gennemgnaver Bjælke¬ 
værket uden om Pæleormens Gange saa grundigt, at dette smulrer 
bort og Gangenes Kalkbeklædning blottes. Men da denne i Beglen 
er meget . tynd og skrøbelig, vilde det blive skæbnesvangert for 
Pæleormen saaledes at blive udsat for Paavirkninger udefra. Den 
hjælper sig da paa den Maade, at den fortykker Kalkbeklædningen 
til det tre-firedobbelte af det sædvanlige, ved at afsætte nye Lag 
indenpaa den, hvorved den bliver forholdsvis meget stærk og mod¬ 
standsdygtig. Den bliver da til delvis fritliggende, tvkvæggede 
Bør, som kunne pilles ud i en stor Del af deres Udstrækning, 
uden at knække. 
14. Februar 1903. 
