109 
liar tilbage, spredte ved det nordlige Atlanterhavs Kyster, ere vist 
kun Artens sidste Tilflugtsteder; tidligere har den sikkert været 
mere udbredt end nu; den har vistnok været at finde som 
ynglende hos os eller i Nærheden. Har den levet hos os, er den 
forsvunden for længe siden, uden at nogen Efterretning om den er 
naaet til vore Dage. 
At Graagaas, Trane, Rørdrum, Skarv, Kongeørn, Havørn, Glente, 
Duehøg, Rørhøg, Fiskeørn o. s. v. ere ifærd med at forlade os eller 
ere udryddede hos os som ynglende, er derimod Nutidens Værk. 
Det er ikke Landets Opdyrkning alene, der er Skyld deri; især i 
de seneste Aar have Samlere og Jægere med Vilje arbejdet paa 
at ødelægge de sidste Minder om Fortidens rige Natur, vore 
„levende Oldtidsminder^ 
5. Februar 1903. 
