278 
men ad andre Veje, f. Ex. gennem Rygmarven, frembringer en 
Stigning af Stofskiftet i Legemets Væv. 
Forsøgene taler ikke imod denne Forklaring, thi i alle Forsøg, 
hvor der er frembragt en Stigning af Lungernes Iltoptagelse, er 
Totaliltoptagelsen ligeledes steget betydeligt, og dette Resultat 
stemmer med ældre Undersøgelser af Marchand (Bd. 33 p. 163, Bd. 
37 pp. 12—13), der har fundet en meget betydelig Stigning saavel 
af Iltoptagelse som af Kulsyreafgivelse hos Frøer, der i 24 Timer 
respirerede i et lukket Rum, hvorfra den dannede Kulsyre ikke 
fjærnedes. 
Hvis denne Forklaring er rigtig, staaer vi overfor det meget 
interessante Forhold, at en betydelig Stigning af Stofskiftet kan 
være ledsaget af et — om end ringe — Fald i Iltoptagelsen 
gennem Huden (Forsøg No. 44: 48—41, No. 45: 43(?)—30, No. 52: 
46—40) medens den aldrig er fundet ledsaget af nogen nævne¬ 
værdig Stigning (No. 43: 60 (?)-—61, No. 51: 40—42). Dette 
viser, at saafremt Iltoptagelsen i det ene af de to 
Respirationsorganer, Huden eller Lungerne, afhænger 
af Spændingsforskellen mellem Blodet og Atmosfæren, 
saa kan det samme ikke gælde om det andet. Naar 
nemlig det forøgede Iltforbrug i Vævene nedsætter Iitspændingen 
i Blodet, saa maa dette, hvis Forskel i Spænding skal være det af¬ 
gørende, medføre en Forøgelse af Iltoptagelsen overalt, hvor Blodet 
kommer i Berøring med Atmosfæren. 
Mellem de to diskuterede Forklaringsmuligheder kan jeg ikke 
paa Basis af det foreliggende træffe noget Valg, men maa anse 
yderligere Forsøg for nødvendige. 
