289 
Det Spørgsmaal, som de i de foregaaende fremførte Under¬ 
søgelser skulde bidrage til at klare, er det fundamentale: 
Kan Vexelvirkningen mellem de i Blodet opløste 
Luftarter og Atmosfæren gennem de respirerende 
Overflader forstaaes som simple Diffusionsprocesser 
efter velkendte fysiske Love, eller maa de opfattes 
som Sekretionsprocesser, beroende paa de levende 
Cellers Arbejde og staaende under Nervesystemets 
Paavirkning? 
Om dette Spørgsmaal hersker der meget delte Anskuelser, 
og forskellige Undersøgere er komne til indbyrdes modsigende 
Resultater x ). 
Hovedsynspunktet har været dette: 
Saafremt det kan paavises, at Udvexlingen af en Luftart 
mellem Blodet og Atmosfæren skeer (eller kan ske) imod de her¬ 
skende Partialtryk, saaledes at Luften bevæger sig fra et Sted 
med lavere Partialtryk til et Sted med højere, saa maa det antages, 
at det Epithel, hvorigennem Udvexlingen foregaaer, tager aktivt 
Del i denne — at der med andre Ord foregaaer en Sekretion af Luft. 
Det længst kendte og bedst kendte Exempel paa et luftsecer¬ 
nerende Organ er Piskenes Svømmeblære. 
Efter at det allerede tidligere var fundet, at Iltprocenten i 
J ) Den Oversigt over Spørgsmaalets Stilling, som i det følgende skal 
gives, tilstræber ikke nogen literær Fuldstændighed, men behandler 
kun Arbejder, der paa Sagens nuværende Standpunkt har direkte Be¬ 
tydning for vor Forstaaelse. En mere indgaaende Omtale af den 
herhen hørende Literatur findes hos Henriques (pp. 6—18, 22—80). 
19 
Vidensk. Meddel, fra den naturh. Foren. 1903. 
