292 
hængighed. Slutningsiltprocenten fjærner sig i de fleste Tilfælde 
kun lidt fra Begyndelsesiltprocenten, og der kan ikke være Tvivl 
om, at dette beviser, at Udligningen ikke har været fuldstændig. 
Fredericq siger, at noget lignende gælder Kulsyren, men en 
nøjagtig Gennemgang af de paagældende Tal, som jeg har foretaget, 
bekræfter ikke denne Mening, idet der ikke kan findes nogen 
Afhængighed mellem Kulsyreprocenterne ved Forsøgenes Begyndelse 
og de tilsvarende ved Forsøgenes Afslutning. Jeg skal anføre et 
Par af de i denne Henseende mest slaaende Forsøg: 
Forsøg Nr. 
6 a 
6 b 
2 
11 
12 a 
12 b 
( Begyndelsesluft . .. 
6,07 
2,25 
0 
0 
8,5 
5,41 
CO 2 % i j Slutningsluft. 
2,25 
2,47 
0 
3,79 
5,41 
4,20 
1 Bifurkaturluft .... 
4,05 
4,05 
1,37 
3.91 
5,75 
5,75 
Varighed. 
4^2 m. 
3 m. 
13 m. 
17 m. 
1 
2 V 2 m. 
o'hm. 
Paa Grundlag af den for Iltens Vedkommende paaviste og for 
Kulsyrens Vedkommende formodede ufuldstændige Udjævning vægrer 
Fredericq sig ved at anse Bohrs Resultater for et afgørende 
Bevis imod Diffusionstheorien. 
Heri har han imidlertid ikke Ret. Diffusionstheorien kræver, 
at Iltspændingen i det arterielle Blod altid er lavere og Kulsyre¬ 
spændingen altid er højere end i Alveoleluften, og det fremgaaer 
med Sikkerhed af Bohrs Forsøg, at dette ikke er Tilfældet. For 
Kulsyrens Vedkommende skal jeg specielt henvise til Forsøg 6 i 
ovenstaaende Tabel, hvor Kulsyreprocenten i Aerometret i Løbet af 
4 V 2 Minut synker fra 6 til 2 X U og herunder passerer Værdien 
for Bifurkaturluften (4 °/o). For Iltens Vedkommende er Forsøg 13 
særlig overbevisende. Her stiger Iltprocenten i Aerometret i 
Løbet af 6 Minutter fra 19,2 til 20,67 og falder derpaa i de 
følgende 6 m. til 20,40, medens den i Bifurkaturluften er 18,55 
og i Alveoleluften følgelig endnu lavere. 
Fredericq’s Kritik rammer for Iltens Vedkommende de tal- 
