293 
mæssige Resultater af Bohrs Forsøg, men de principielle Resultater 
bliver ikke berørte af den. 
Fredericq har selv anstillet nogle Forsøg med et Tonometer 
efter det gamle Pfliigerske Princip. Den Overflade, som dette har 
haft, har været forholdsvis meget lille, og han synes kun at have 
sendt en langsom Blodstrøm igennem det, saa at Blodet selv har 
brugt noget af sin Ilt 1 ). Det kan under disse Forhold ikke undre, 
at han kommer til lave Værdier for Iltspændingen. I visse af 
sine Forsøg kommer han til paafaldende lave Værdier for Kulsyre¬ 
spændingen (2,1 %), men da han ikke angiver noget om Expira- 
tionsluftens eller Bifurkaturluftens Sammensætning, kan hans Tal 
ikke udnyttes. 
Efter en helt ny og meget smuk Methode har Haldane og 
Smith (I) søgt at løse Spørgsmaalet om Iltspændingen i det 
arterielle Blod. 
De har anstillet Forsøg paa Mennesker og lader Forsøgs¬ 
personen indaande Luft med en ringe, men nøje bekendt Mængde 
Kulilte. Naar Optagelsen af Kulilte er tilendebragt, bestemmer de 
Hæmoglobinets relative Mætning med dette Stof. Heraf og af den 
kendte Kuliltespænding lader Iltspændingen i Blodet sig beregne, 
naar der i forvej en efter Forsøg in vi tro er konstrueret Kurver for 
Blodets relative Mætning med Kulilte under varierede Ilt- og Kulilte¬ 
spændinger. 
Forff. finder ved deres Forsøg, at Iltspændingen i det arterielle 
Blod hos Mennesker varierer mellem 23 % og 30 % af Atmo¬ 
sfæren (Middel 26,2 °/o) og altsaa er dobbelt saa høj som Iltspæn¬ 
dingen i Alveoleluften, der er bestemt af Loewy (Pfltigers Arch. 
58 p. 416) til 13,15 °/o. 
I et senere Arbejde (II) viser de samme Forfattere, at den 
Dissociationskurve for Kuliltehæmoglobin i Luft, hvorefter deres 
Forsøg paa Mennesker var beregnet, ikke var ganske nøjagtig, idet 
Blodet ikke tilstrækkeligt længe havde været rystet med de paa- 
*) Denne Indvending er udviklet nærmere af Haldane og Smith 
(I. p. 499-501). 
