296 
foldige forskellige Traade som Vagus, og naar man ikke under 
selve Forsøget har noget Kriterium paa, at den anvendte Irritation 
er adækvat. 
Hverken ved Overskæring eller ved Irritation af Sympathicus 
er der fundet nogen sikker Virkning paa det respiratoriske Stof¬ 
skifte. Dog synes Sympathicus at føre vasomotoriske Traade til 
Lungerne. 
Maar diskuterer (I pp. 69 og 80) Muligheden af, at ogsaa 
den fundne Vagusvirkning kunde være vasomotorisk, og støtter sin 
Antagelse, at den er af sekretorisk Natur, især paa to Fakta. 
1. Iltoptagelsen paavirkes overordenlig meget stærkere end 
Kulsyreafgivelsen, hvilket ikke kunde antages at være Tilfældet, 
hvis det var Mængden af gennemstrømmende Blod, der i første 
Linie paavirkedes. 
2. Atropin ophæver Virkningen af Vagusoverskæring, og denne 
Gift er uden Indflydelse paa Vasomotorer. 
I et senere Arbejde (II) har Maar undersøgt Virkningen af 
Kompression af Lungearterierne paa det respiratoriske Stofskifte. 
Han har herved fundet, at den ovenfor anførte Antagelse, at en 
Forandring af den gennemstrømmende Blodmængde maatte paavirke 
Iltoptagelsen og Kulsyreafgivelsen i lige Grad, var urigtig. Ilt¬ 
optagelse og Kulsyreafgivelse paavirkes ved Kompression paa næsten 
samme Maade som ved Nerveoverskæring. 
Medens altsaa denne Støtte for Antagelsen af, at den fundne 
Nervevirkning er sekretorisk, falder bort, er der fundet andre af 
afgørende Sikkerhed. Jeg skal her blot fremhæve: 
1. Selv fuldstændig Kompression af Arteria pulmonalis frem¬ 
kalder ikke et saa stort Fald i det respiratoriske Stofskifte, som 
det, der ledsager en Vagusoverskæring [paa den modsatte Side]. 
2. En saadan Kompression fremkalder en udtalt Bleghed af 
den paagældende Lunge — altsaa en meget formindsket Blod¬ 
tilførsel — medens Lungernes Farve, og dermed den gennem¬ 
strømmende Blodmængde, ikke undergaaer nogen paaviselig For¬ 
andring ved Vagusoverskæring. 
