310 
(Forsøg No. 4), er 90 pr. kg. og k. Lungernes Overflade er ganske 
vist betydeligt mindre end Hudens, men Diffusionsbetingelserne er 
til Gengæld saa meget bedre, at simpel Diffusion, der kan være 
og næsten altid er aktivt bæmmet, maa ansees for at være til¬ 
strækkelig til at forklare Udskillelsen. 
Om den biologiske Betydning af den paaviste Hæmning af 
Kulsyreudskillelsen i Lungerne, der ved første Øjekast maa fore¬ 
komme ganske paradoxal, kan jeg ikke oplyse noget med absolut 
Sikkerhed. Imidlertid mener jeg dog, at den kan forstaaes ud fra 
følgende Betragtning. 
Hvis Kulsyren kunde diffundere frit ud gennem Lungerne, 
vilde Blodets Kulsyrespænding, der i Forvejen er paafaldende lav, 
synke til en overordenlig ringe Værdi. Det er en rimelig An¬ 
tagelse, at dette vilde være uheldigt for Organismen. Jeg kan 
f. Ex. i denne Forbindelse fremhæve den betydelige Rolle, som 
Kulsyren spiller ved de diastatiske og tryptiske Fermenters Virk¬ 
somhed, saaledes som det fremgaaer af Schierbecks Under¬ 
søgelser. 
Schierbeck viser, at de nævnte Fermenter, det diastatiske i 
Spyttet og det diastatiske og tryptiske i Pankreassaften, ikke virker 
bedst i en svagt alkalisk Væske, der tværtimod har en stærkt 
hæmmende Indflydelse, men derimod udfolder den kraftigste Virk¬ 
somhed, naar der er en ringe Mængde fri Syre tilstede. Denne 
frie Syre kan være en hvilkensomhelst, men ved de Processer, der 
foregaaer i Organismerne, er den altid Kulsyre. I Tarmkanalen som 
i Blodet er der altid Alkalikarbonater tilstede, men saa længe der 
er Overskud af fri Kulsyre, findes de kun som Bikarbonater, der 
reagerer alkalisk paa Lakmus (men ikke f. Ex. paa Fenolftalein) 
skøndt Tarmindholdet eller Blodet, naar det indeholder et Overskud 
af fri Kulsyre, i Virkeligheden maa betegnes som surt og virker 
som sur Væske paa Fermenterne. 
I et interessant Kontrolforsøg, p. 59, har Schierbeck undersøgt 
Druesukkerets Forhold ved Opvarmning, dels med 3 % IVa 2 C0 3 , 
