311 
dels raed samme Væske mættet med Kulsyre. Som bekendt de¬ 
strueres Druesukker yderst let ved Opvarmning i alkalisk Væske, 
men Forsøget viste, at Sukkeret i den Kolbe, hvor der var tilsat 
Kulsyre, ikke undergik nogensomhelst Forandring ved Opvarmningen. 
Det er ikke rimeligt at Kulsyrespændingen i Frøens Organisme 
kunde synke saa lavt ved fri Diffusion gennem Lungerne, at der 
kunde befrygtes en kendelig Dissociation af Alkalibikarbonaterne, 
hvilken ifølge Bohr (V pp. 196—99) først tager sin Begyndelse ved 
en Spænding af c. 1 °/o og endnu ved 0,08 °/o kun omfatter Vs af 
det tilstedeværende Karbonat, men om organiske Kulsyreforbindelser 
(f. Ex. Karbohæmoglobin) gælder noget andet, og ihvertfald vilde 
Manglen paa tilstrækkelige Mængder af fri Kulsyre virke stærkt 
nedsættende paa Pankreasfordøjelsen. 
Iltoptagelsen. 
Saa længe Invasions- og Evasionskonstanterne for Ilten ikke 
kendes, og der ikke vides noget om Spændingerne i Frøernes Blod, 
er det ikke muligt at afgøre, hvorvidt de af Hud og Lunger op¬ 
tagne Iltmængder følger Diffusionslovene eller ikke. 
Hvad der derimod kan undersøges er, om der findes nogen 
saa gennemgribende Forskel mellem Hudens og Lungernes Iltop¬ 
tagelse, at der maa antages en Forskel i de Kræfters Natur, som 
er virksomme i de to Organer. Som nævnt forholder Hudens og 
Lungernes respirerende Flader sig til hinanden som 11,5:8,4. Hvis 
de altsaa var lige fuldkomment byggede og gennemstrømmedes af 
samme Blodblanding i lige store Mængder, maatte Huden, efter 
Diffusionstheorien, optage noget mere Ilt end Lungerne. 
Disse Fordringer vides imidlertid, ikke at være opfyldte, og 
Forholdene er saa komplicerede, at det er umuligt nøjere at af¬ 
gøre, hvorledes Fordelingen maa blive efter Diffusionstheorien. 
Forsøgene med R. esculenta viser gennemgaaende Ligevægt 
mellem Hudens og Lungernes Iltoptagelse, medens Forsøgene med 
li. temporaria viser en betydelig Overvægt for Lungerne — indtil 
det tredobbelte af Huden. Om intet af Normalforsøgene i nær- 
