314 
vil først virke, efter at den er drevet saa vidt, at nogenlunde fuld¬ 
stændig Mætning opnaaes. 
Hvis der derimod kan foregaa en fuldstændig Mætning under 
Blodets Passage, vil enhver Forøgelse eller Formindskelse af Blod¬ 
mængden medføre en tilsvarende Forøgelse eller Formindskelse af 
den optagne Iltmængde — en Forøgelse dog kun, naar den ikke 
drives saa vidt, at Mætningen bliver ufuldstændig. 
Hvorvidt der i Frøens Lunger foregaaer en fuldstændig eller 
en ufuldstændig Mætning, kan ikke vides, men, som ovenfor nævnt 
er de Grænser, indenfor hvilke Iltoptagelsen kan reguleres, saa 
vide, at man har Vanskelighed ved at forestille sig, at det kan 
opnaaes ved Regulering af Blodstrømmen alene. 
Hertil kommer endnu, at to Forhold bestemt taler for, at 
Forandring af den gennemstrømmende Blodmængde (idetmindste hos 
koldblodede Hvirveldyr) skal drives meget videre, end Organismen 
selv kan drive den, for at bevirke udprægede Forandringer i det 
respiratoriske Stofskifte. 
Det ene er Forholdet i Frøernes Hud, hvor Karrene har det 
sædvanlige vasomotoriske Udstyr, medens alligevel ingen kendelig 
Regulering finder Sted. Jeg maa i denne Forbindelse særlig frem¬ 
hæve Lungespærringsforsøgene, hvor det uhyre Fald i Stofskiftet 
skulde synes at opfordre Organismen til at anvende alle forhaanden- 
værende regulerende Midler. 
Det andet er Maars (II) tidligere omtalte Forsøg paa Skild¬ 
padder med Overskæring af Lungernes Nerver og Kompression af 
Lungearterierne, der viser, at Kompression af en Lungearterie kan 
drives meget vidt, uden at der overhovedet fremkommer nogen 
Virkning, og at selv fuldstændig Kompression, der fremkalder en 
udtalt Bleghed af den paagældende Lunge, ikke foraarsager saa 
stærkt et Fald i Stofskiftet, som Vagusoverskæring gør. 
En Regulering af Iltoptagelsen i Frøernes Lunger alene eller 
overvejende ved Variation af den gennemstrømmende Blodmængde 
forekommer mig efter det anførte at være meget usandsynlig. 
