9 
Skaller opskylles paa Bredden, men Forskydningen udadtil af hele 
Skaller er ringe. Enkelte Skaller, i Reglen Brudstykker, haves fra 
18 M., 23 M., 25 M., 26 M., 31 M. 
Som det fremgaar af disse Sammenligninger er det ikke Und¬ 
tagelser men Reglen, at Skallerne fordele sig over et langt større 
Omraade end de levende Dyr. Mindst iøjnefaldende er dette Forhold 
hos Unio, hvis Skaller — som Brockmeier rigtigt bemærker (1. c.) 
— blive siddende nede i Dyndet, og ikke let flyttes fra den Plads, 
de engang have indtaget. Men af de allerfleste nogenlunde alminde¬ 
lige Arter, selv af dem der udelukkende leve inde i Scirpus-Phrag- 
mites Bæltet, fra 0—ca. 2 M., kan man finde Skaller spredte over 
alle Dybder i Søen. 
Ser man paa Skallernes Lejring som Helhed, faar man lettest 
et Overblik over denne ved at betragte 5 særskilte Grupper eller 
Bælter: Søbredden, Smaabugterne ved Bredden, Vegetationsbælterne 
i den aabne Sø, et Bælte fra c. 8 til 14 M., og endelig Dybsøen. 
Inde paa Bredden finder man altid et betydeligt Antal af 
opskyllede Molluskskaller, der i Reglen ere noget slidte eller itu- 
slaaede, men temmelig faste, hvad der tyder paa, at deres Opløs¬ 
ning foregaar langsomt. Paa visse Steder af Bredden samle de sig 
til hele Dynger, paa andre Steder er der kun ganske faa. De 
hyppigste Arter ved den aabne Søbred ere i Reglen Neritina flu- 
viatilis, Limncea auricularia og Limnæa ovata var. inflata , af hvilke 
de to sidst nævnte kun træffes levende i ringe Antal i Nærheden 
af Bredden. Der er da en overvejende Sandsynlighed for at en 
stor Del — og vel største Delen — af dem have levet paa noget 
dybere Vand, sandsynligvis der, hvor disse Arter have deres Mak¬ 
simumshyppighed, fra ca. 2—5 M. I øvrigt kan man finde op¬ 
skyllet Skaller af alle de Mollusker, der leve i Søen, med Und¬ 
di Garda“. Bollettino della Societå entomologica Italiana. Firenze 
1894. G. Surbeck: „Die Molluskenfauna des Vierwaldstadtersees“. 
Revne Suisse de Zoologie. Tome 6. 1899. 
