14 
der nogen Tid efter at Molluskerne ere døde udvikles Luftarter i 
dem, der driver dem op til Vandets Overflade, hvorfra de saa af 
Vinden føres ind til Bredden. Som Støtte for denne Betragtning 
anfører han, at han ofte har fundet døde ilanddrevne Limnæer og 
Planorber, samt at han paa en enkelt Lokalitet har set døde Lim¬ 
næer, Planorber og Paludiner i stor Mængde drive om paa Vand¬ 
fladen, efter at Isen var smeltet bort. Jeg kan for saa vidt be¬ 
kræfte hans Iagttagelse, som jeg ofte har fundet døde opskyllede 
Individer af Limnæa auricularia og Limnæa ovata var. inflata, og 
gentagne Gange i Mergelgrave i Sydsjælland om Foraaret har set 
døde eller døende Limnæa stagnalis drive paa Vandet. 
I „The Dispersal af Shells“ har H. W. Kew 1 ) givet en Over¬ 
sigt over de Iagttagelser, der indtil 1893 forelaa angaaende Spred¬ 
ningen af levende Mollusker. De fleste af disse Iagttagelser kunne 
ogsaa forklare Spredningen af tomme Skaller. For Ferskvands¬ 
molluskernes Vedkommende anføres følgende: 
1. Det er flere Gange iagttaget, at Smaasnegle have været fæstede 
til flydende Plantedele. 
2. Det er almindelig kendt, at smaa Snegle og Muslinger hyppigt 
ere fæstede til Vaarfluelarvernes Rør. 
3. Arter af Ancylus, Sphærium og Pisidium klynge sig undertiden 
fast til Vandinsekter eller Flodkrebs. [Det er ogsaa iagttaget, 
at Sphærium corneum har siddet fastklemt til Tæerne af en 
Frø 2 )]. 
4. Darwin har iagttaget, at smaa Ferskvandsbløddyr have klynget 
sig meget fast til Fødderne af Ænder. 
5. Anodonta, Unio og Sphærium klemme sig undertiden fast til 
Fødderne af forskellige Vade- og Svømmefugle og kunne derved 
transporteres over lange Strækninger. [Senere har Fri er son 3 ) 
O The international Scientific Series vol. 14. London 1893. 
2 ) J. de Guerne: „Dissémination des Pélécypodes d’eau douce par les 
VertébrésA Comptes rendus Séances et Mémoires Soc. de Biologie. 
Paris 1893. 
s ) L. S. Frierson: How Uniones emigrate. NautilusXII. 1899. Philadelphia. 
