16 
Skaller, der ligge i Vandet, indretter sin Bolig i dem og om 
Efteraaret spinder et solidt Laag over den. Selv om Dyret fastgør 
Sneglehusene ved Traade for at forhindre, at de drive op, kan det 
ske, at de rives løs, og Dr. Sørensen har i det tidlige 
Foraar flere Gange set saadanne Skaller flyde omkring 
i Damme. 
Alle de hidtil nævnte Forklaringer til Transport af Mollusk¬ 
ernes Skaller finde dog ingen Anvendelse for Bythinialaag eller 
Skaller af Valvata piscinalis var. antiqua, eftersom disse ikke føres 
i Land. Her maa det antages, at Strømninger langs Bunden af 
Søerne spille en Rolle. 
Forel 1 ) anfører, at naar Storme i Genfersøen have ført store 
Vandmasser ind mod den ene Side af Søen, kan den tilbagegaaende 
eller udadgaaende Strøm langs Bunden i modsat Retning af Vinden 
være saa stærk, at den river Fiskernes Garn i Stykker og trans¬ 
porterer dem langt bort. Kan der end ikke være Tale om Strømme 
af en lignende Styrke i Fursøen, er det dog maaske ikke udelukket, 
at de kunne være stærke nok til at flytte nogle Molluskskaller, hvis 
Vægt i Vandet er ganske ringe. 
B. Havet. 
Da der mig bekendt hidtil ikke foreligger Iagttagelser, som 
viser eller gør det sandsynligt, at Havmollusker, efter at de ere 
døde, kunne blive saa lette, at de komme op til Havets Overflade 
og derfra føres ind imod Kysten, eller at Strømninger i Havet ere i 
Stand til at flytte Mollusker fra lavere til højere liggende Niveauer, maa 
det antages, at Tilstedeværelsen af de recente Individer, man finder 
opskyllet paa Strandbredden, alene skyldes Bølgeslagets Virkninger. 
Undersøger man da de opskyllede Arter, og kender man deres verti¬ 
kale Udbredelse, vil man kunne faa etMaal for Maksimumsstørrelsen af 
‘) F. A. Forel: „La fauue profonde des lacs Suisses“. Neue Denkschr. 
algem. schweiz. Gesell. f. gesammten Naturwissensch. Vol. XXIX. 1885. 
