192 
arktisk, eftersom den er knyttet til Temperaturer, der bestandig 
ere under Frysepunktet, og som træder i Modsætning til en paa 
Former langt rigere Varmvandsfauna af langt videre, mere universel 
Udbredelse, idet denne sidste vistnok er udbredt over største Delen 
af samtlige Verdenshave 
Skønt denne Afhandling ser Dybhavets Zoogeografi fra et nyt 
Synspunkt og fremdrager biologiske Forhold af største Interesse, 
synes den at være gaaet temmelig upaaagtet hen. Ej heller kan 
man se, at de Forff., der hidtil have bearbejdet større Grupper af 
Ekspeditionens Materiale, have skænket denne Sag ringeste Op¬ 
mærksomhed. 
Aarsagen til, at jeg finder mig foranlediget til at drage denne 
Afhandling frem fra Forglemmelse, er det overraskende Udfald, som 
mine Studier over Lycoderne have faaet til Belysning af denne 
Sag. Det viser sig nemlig, at i alle Tilfælde, hvor en Art 
af denne Gruppe Fisk anføres som levende baade i den 
„kolde Area“ og i den „varme Area“, ligger en Fejlbe¬ 
stemmelse til Grund for Angivelsen. Opmuntret ved dette 
Udfald har jeg foretaget en Revision ogsaa af de andre formodede 
Fællesformer blandt Fiskene og er derved naaet til Resultater, der 
forekomme mig værd at kendes. 
3 Lycode-Arter angaves at være fælles for begge Regioner, 
nemlig Lycodes frigidus Collett, L . esmarkii Collett og L. (Lycen - 
dielys) muræna Collett. 
Lycodes frigidus Collett. Den Norske Nordhavs-Ekspedition 
tog 15 Eksemplarer af denne Art udfor det vestlige Norge, ved 
Beeren Eiland og ved Spitsbergen, de engelske Ekspeditioner med 
„Knight Errant“ (1880 og 1882) tog den i stort Antal i Færø 
Kanalen, og Ingolf-Ekspeditionen hjembragte ikke mindre end 65 
Eksemplarer fra Havet N., N. 0. og 0. for Island samt S. for Jan 
Mayen; endelig genfandt Nathorst-Ekspeditionen 1898 den udfor 
