( 1900 .) 
293 
oftest gæster det nordlige Atlanterhav. I 1860 kom en Hun til 
Myggenæs Holm og vendte tilbage Aar efter Aar, til den blev 
dræbt den Ilte Maj 1894; sandsynligvis har den ynglet paa 
Holmen. Den 15de Juni 1878 blev en Sulekonge skudt N.V. f. 
bpitsbergen. Den 2den Maj 1885 skal den være set paa 74° N. 
Den 18de Juli 1894 saas en ung Fugl, rimeligvis af samme Art, 
paa Højden af Orkney. Den 9de Juli 1897 blev den fanget i 
Cambridgeshire. Altsaa 6 — eller om man kun vil regne med de 
dræbte Fugle — 4 Gange i Løbet af et Par Aartier har Sulekongen 
vist sig under disse nordlige Breddegrader; og det først nævnte 
Tilfælde staar jo endda i Betydning uendelig over alle de andre 
tilsammen. Men naar Arten er set af Kendere sex Gange, tør 
man vist gaa ud fra, at den mindst lige saa ofte har besøgt de 
samme Havstrøg uden at blive set, eller, selv om den er set, 
uden at blive erkendt for, hvad den var (Cambridge-Fuglen blev af 
den, der fangede den, anset for en stor Maage). Hertil maa endnu 
føjes, at i den øvre Pliocæn ved Foxhall, Sulfolk, er fundet Tarsal- 
knoglen af en Albatros, der enten har tilhørt en meget nærstaaende 
Art („Z). anglica u ) eller maaske netop D. melanophrys . — Altsaa: 
hyppige Besøg aflægger Sulekongen under vore nordlige Bredde¬ 
grader; en enkelt har bosat sig her i 34 Aar; og der er Grund 
til at tro, at før Istiden havde denne eller lignende Albatrosser 
Rugeplads i Nord-Atlanterhavet. Disse Kendsgerninger burde de 
lægge sig paa Sinde, der færdes paa Havet omkring Færøerne, 
Skotland osv. Ved skaanselsløst at dræbe enhver Albatros, der 
kommer indenfor Skudvidde, ødelægger de ikke blot den enkelte 
Fugl; de hindrer, eller vanskeliggør, Gentagelsen af den ejendom¬ 
melige Begivenhed paa Myggenæs Holm. De tjener intet „viden¬ 
skabeligt Formaal**; Fuglens hyppige Gæsteri i nordlige Farvande 
er nu tilstrækkelig godtgjort; til Museer og Fagmænd kan den 
baade lettere og billigere skaffes fra de Steder, hvor den hører 
hjemme. — Jeg ved meget vel, at den Slags Ord, for Tiden, tales 
for døve Øren; der er nok ikke andet for end at haabe paa en „ny 
Slægt 1 *, der hellere vil se Sulekongen levende og bosat heroppe 
