241 
ikke bestemt, ligeledes i Ørentviste levende Snyltefiuelarve, hvis 
Svælgskelet har Tachinlarvernes almindelige Form 1 ). 
Forspiraklerne (Fig. 38) sidder i en dyb Indsænkning i Huden: 
Atiiet bestaar fortil af et omvendt kegledannet Parti, der løber 
ud i et varierende Antal (5—8) korte Knopper; det kegledannede 
Parti fortsættes i et kort og bredt, udvidet, cylindrisk Parti af 
lysere i arve, der. atter fortsættes i et blødhudet Stykke, der naar 
ned til Indsænkningens Bund. Bagspiraklerne er særdeles frem¬ 
trædende. Kammen er udviklet til et cylindrisk, kulsort Kør, der 
staar ret op Ira Huden, og som afliades og omslutter Aandefelterne 
paa Spidsen; disse er langstrakte, snart svagt bøjede, snart lige, 
meget vaiierende i Længde, Form og Antal (Fig. 39). 
Tøndepuppen: Længde 4—5 mm. Bredde c. 2 1 /a mm Æir- 
formet-oval, stærkere hvælvet paa Kygsiden — særlig bagtil_ 
end paa Bugsiden. Sort glinsende, Segmentgrænserne kendetegnede 
\ed Rækkei af smaa lave Knopper. Forspi raklerne svagt frem- 
staaende. Bagspiraklerne stærkt fremstaaende som to store, glin¬ 
sende sorte, ved Roden sammenstødende, divergerende Tappe. Gattet 
ikke fremstaaende. De ydre Puppespirakler synlige som et Par 
meget utydelige, smaa Knopper. 
Biologi. 
Jeg har fundet Digonochæta setipennis snyltende i Ørentviste 
(Forficula auricularia L.); den er dog ogsaa her i Landet klækket 
af en ubestemt Sommerfuglelarve. Jeg antager, at den hos Øren¬ 
tviste kun lever hos Imagines, idet mindste fandt jeg den ikke 
) Jeg kender kun 3die Stadium af denne Larve. Dens Bagspirakel kan 
ikke adskilles fra Digonochæta-L arvernes, men den afviger iøvrigt 
fra denne i følgende Punkter: Svælgskelettet (Fig. 41) tilhører Tachin¬ 
larvernes sædvanlige Type, (dog findes en meget fremtrædende Plade 
under Mundkrogenes Kod), Forspiraklernes atrium bestaar af et lang¬ 
strakt cylindrisk Rør, hvis Spids ved Udmundingen i Huden omsluttes 
af en rund, tagformet Ramme (Fig. 42). Huden er — ialt Fald paa 
de bageste Leds Rande — besat med Torne. Habituelt kan Larven 
kendes fra Digonochæta-Ldiven ved, at Bagenden er stærkt tilspidset 
og stukket længere ind i Tragten (Fig. 40). 
Vidensk. Meddel, fra den naturh. Foren. Ed. 04. 
16 
