121 
søgsdyr (Hunde) ikke som ved Heidenhaius Fremgangsmaade døde 
efter nogle Dages Forløb, men kunde leve i Aarevis i bedste Vel- 
gaaende. Og dette var af den største Betydning i flere Henseender. 
Det var jo saaledes en Fordel, at Sekretionen ikke kunde paavirkes 
af Suppuration i Saaret, af Dyrets Ildebefindende og begyndende 
Død. Men endnu større var den Fordel, at man kunde anstille 
Forsøgene nogle Dage efter Operationen, idet det viste sig, at Ope¬ 
rationen ved den Smerte, den volder Dyret, kan stanse Sekretionen 
i flere Timer. Alle PawloAvs Forsøg er anstillede med Hunde, der, 
afset Kesultatet af Operationen, i alle Maader forholdt sig normalt. 
Heidenhain og især Pawlow og hans Skole skylder vi de vig¬ 
tigste Kesultater m. H. t. Mavesekretionen, men ogsaa nogle af de 
ældre Forskere har dog gjort Fund af betydelig Interesse. Saa¬ 
ledes har allerede Beaumont og Blondlot iagttaget, at Afsondringen 
af Mavesekretet afhang af Fødens kemiske Beskaffenhed. Saaledes 
Blondlot: Il faut done admettre, que l’estomac est doué d’une sen- 
sibilité particuliére, d’une véritable intuition chimique, qui, ainsi 
que nons l’avons dit, lui permet d’apprécier la nature nutritive des 
substances, mises en contact avec ses parois. Denne Iagttagelse 
glemtes halvvejs og har først i den nyeste Tid faaet sin Bekræf¬ 
telse og sin Forklaring. 
Heidenhain var den første, der iagttog, at Sekretionen af 
Mavekirtlerne ikke begyndte samtidig med Fødens Ankomst til Ma¬ 
ven, men først en Tid — han angiver 15 til 30 Minutter — efter 
at Hunden havde faaet et godt Maaltid. Gav han derimod Hunden 
slet fordøjelig Føde som tørt Senevæv, kom der ingen Sekretion i 
Gang, førend Dyret fik Vand at drikke. Heidenhain forklarede sin 
Iagttagelse saaledes: Den ufordøjelige Føde irriterer kun Mavens 
Slimhinde ganske lokalt og foraarsager ingen eller blot en ube¬ 
tydelig og ganske lokal Sekretion; den fordøjelige Føde (og hertil kan 
ogsaa Sene vævet regnes, naar det er blevet opblødt af Vand) resor¬ 
beres af Slimhinden og bevirker en rigelig og universel Sekretion. 
I 1852 havde Bidder og Schmidt (15, S. 35) først iagttaget, 
at Mavekirtlerne secernerede, blot Dyret s aa Mad, i 1878 havde 
