138 
tildels hvis kemiske Sammensætning rettede sig efter den Brug, 
Organismen havde for det. Nyrerne derimod afsondrer et Sekret 
(eller om man vil et Ekskret), som netop skal fjærnes fra Organ¬ 
ismen, og dets Mængde og Sammensætning afhænger af, hvormeget 
og hvad der skal fjærnes, for at Blodets Mængde og Sammensæt¬ 
ning skal vedblive at være normale. Nyrerne er med andre Ord 
Organer, der regulerer Blodets Mængde og kemiske Sammensætning. 
Som bekendt har to Teorier for Nyresekretionen: den Bow- 
man’ske (25), især støttet af Heidenhain (43, S. 341), og den Lud- 
wig’ske (65 b,’S. 637) lige fra deres Opstaaen i Begyndelsen af 
40-erne i forrige Aarhundrede staaet skarpt overfor hinanden. De 
skal ikke her omtales udførligere, da de ikke direkte har noget at 
gøre med Spørgsmaalet om Nervesystemets Indflydelse paa Sekre¬ 
tionen i Nyrerne, saa meget mindre som Striden endnu ikke er 
afgjort, selvom de fleste Fysiologer vist nu til Dags hælder til den 
Bowman-Heidenhain’ske Opfattelse af Sekretionen ^). Der er af 
Heidenhain og andre, navnlig Eckhard (39 IV og VI), anstillet en 
stor Række Forsøg over Blodtrykkets Indflydelse paa Sekretionen, 
ved hvilke det er lykkedes at vise, at Sekretionen af Vand i Ny¬ 
rerne ikke afhænger af Blodtrykket, men af Hastigheden eller 
om man vil af Mængden af det Blod, der i en vis Tid passerer 
Nyrerne. Forsøgene anstilledes for at vise Uholdbarheden af Lud¬ 
wigs helt fysiske Opfattelse af Vandafsondringen som en simpel 
Diffusion, og Resultaterne af dem godtgør jo virkelig ogsaa, at 
Vandafsondringen afhænger af en aktiv Virksomhed af Cellerne i 
Glomeruli, en Virksomhed hvis Styrke er proportional med den 
Mængde Blod, der i en vis Tid passerer Glomeruli. M. a. O. Af¬ 
sondringen skyldes en Cellevirksomhed ligesom ved alle de tidligere 
omtalte Kirtler. 
Som et Forsvar fra den nyere Tid for den Ludwig’ske Teori, omend 
i noget ændret Skikkelse, kan eksempelvis nævnes: Starling: The 
Glomerular Fnnctions of the Kidney. Journ. of Physiology XXIV, 1899, 
S. 317. 
