149 
stillede de Heste af sine Forsøg paa Kaniner, nogle paa Hunde. 
Og han gennemskår altid før Forsøget begge Nn. Sympathici for at 
faa et saa meget desto klarere Billede af Irritationerne af N. Vagus. 
Ogsaa begge Vagi overskares, og der anlagdes straks Elektroder 
enten paa begge de perifere eller paa begge de centrale Ender 
af den overskaarne Nerve. Derpaa indlagdes en Kanyle i Trachea, 
og Dyret lodes i Ko i en Timestid, inden Forsøget paabegyndtes. 
— M. H. t. Beskrivelsen af det af Henriques benyttede Apparat 
maa henvises til det nævnte Arbejde (50, S. 33). Her skal kun 
anføres, at Apparatet var saaledes indrettet, at det var muligt 
at opsamle en stor Mængde Prøver af Eksspirationsluften med 
meget korte Mellemrum. Hver Beholder brugte 10 Sekunder om 
at fyldes med Luft, og der brugtes c. 2 Sekunder til at lukke 
for den ene og aabne for den næste. Paa denne Maade kunde 
Henriques, som nævnt, opsamle en stor Række Prøver i meget kort 
Tid. Han mente, at dette var af væsenlig Betydning, da man der¬ 
ved kunde nøjes med at irritere Nerverne ganske kort — nogle faa 
Sekunder — og saaledes undgaa at trætte dem. — Dyrene fik 
Kurare, og der gjordes kunstig Respiration. Forsøgene foretoges 
saaledes, at man, naar Dyret havde ligget i Ro nogen Tid, be¬ 
gyndte at opsamle den eksspirerede Luft i Beholderne uden at 
underkaste Dyret nogen Paavirkning, derpaa irriterede Vagi, medens 
man stadig opsamlede Eksspirationsluften, og vedblev hermed ogsaa 
efter at have stanset Irritationen. Man fik paa den Maade en 
Række Beholdere med Luft, der enten var udaandet før Irritationen, 
eller under denne, eller efter denne. Ved Analysering af alle disse 
Luftprøver fandt man altsaa, hvilken Indvirkning en Irritation af 
henholdsvis de perifere og de centrale Ender af de overskaarne Vagi 
havde paa de to Lungers samlede Stofskifte. Med Sympathicus 
foretoges som sagt ingen Forsøg; heller ikke foretoges der Forsøg 
over Virkningen af Gennemskæring af Vagi. 
Det viste sig nu først og fremmest tydeligt, at Irritation af 
Vagi virkelig havde Indflydelse paa det respiratoriske Stofskifte i 
Lungerne, m. a. O. paa deres Sekretion. Undertiden faldt Stofskiftet 
