152 
ledes undertiden i det foregaaende komne til at strejfe Begrebet indre 
Sekretion ogsaa ved disse sidste Kirtler f. Eks. ved Nyrerne og 
Leveren. I dem findes en indre Sekretion jævnsides Organernes 
sædvanlige Sekretion. Naar den alligevel er bleven omtalt det 
mindst mulige, skønt den baade i de Kirtler, der kun har en indre 
Sekretion, og i dem, der baade har en indre og ydre, efter talrige 
Forsøg at dømme er underkastet Nervesystemets Indflydelse, er 
Grunden ikke den, at Spørgsmaalet er uden Interesse, tværtimod — 
derimod dels den, at de Eesultater, man er naaet til m. H. t. Nerve¬ 
systemets Indflydelse paa den indre Sekretion endnu ikke lader sig 
indordne under fælles Synspunkter, dels den, at den indre Sekretion 
i Virkeligheden ikke staar det, vi er vante til at forstaa ved Sekretion 
synderlig uær, men er meget nærmere beslægtet med, hvad vi 
forstaar ved Stofskifte i Cellerne, og vel egenlig ikke er andet end 
Optagelse i Blodet af Stoffer, der er dannede i Kirtlernes Celler 
analogt med de i andre Organers Celler dannede Omsætningspro¬ 
dukter, omend Betydningen af deres Optagelse i Blodet for Organ¬ 
ismen er en anden. 
Vi har set, hvorledes det efterhaanden har vist sig nødvendigt 
at opgive Opfattelsen af Kirtelsekretionen som en Virkning af en 
fysikalsk Diffusion gennem en dyrisk Membran. Det eneste Organ, 
for hvis Sekretions Vedkommende denne tidligere eneherskende Teori 
ikke helt er opgivet, er vel Nyren. Ellers er man naaet til at 
opfatte Sekretionen som en aktiv Virksomhed af Kirtlernes Epitel¬ 
celler. Af disse er Sekretets Hovedegenskaber afhængige, dog 
varierende indenfor bestemte Grænser efter Nervesystemets Indvirk¬ 
ning. For Spytkirtlerne, Mavekirtlerne og Pankreas, de Kirtler vi 
kender bedst, opfattes Sekretionens Mekanisme for Tiden saaledes; Et 
Indtryk ledes gennem en centripetal Nerve til et Centrum, som gen¬ 
nem sekretoriske og trofiske Nervetraade bevirker Sekretionens Istand¬ 
kom st og regulerer dens videre Forløb ved Indvirkning paa Kirt¬ 
lernes Epitelceller. Centret kan ogsaa paavirkes automatisk. Cen¬ 
trerne er endelig flere, hinanden overordnede — i Hjærnen, den 
forlængede Marv, Rygmarven og langs Nervernes Forløb i selve 
