172 
isoleret de to Nerver, men overskaaret den samlede N. Vagus-Sym- 
patliicus ligesom i de først omtalte Forsøg. 
Ser vi nu paa de Forsøg, hvor Halsmarven er over¬ 
skaaret før Forsøgets Begyndelse, og hvor man under 
Forsøget har overskaaret først den ene N. Vagus-Sympathicus og 
derefter den anden, finder vi i Forsøgene 14 og 15, at ingen af 
Overskæringerne er ledsagede af den typiske Virkning af Vagus- 
overskæringerne. I Forsøg 14 er der overhovedet ingen Virkning 
at spore af nogen af Overskæringerne. I Forsøg 15 ses en Stigning 
af Stofskiftet i begge Lunger ved den første Overskæring og ingen 
Virkning af den anden Overskæring. Denne Virkning af den første 
Overskæring skyldes dog tydelig nok den Omstændighed, at Dyrets 
Hjærte i 162 slog ganske overordenlig langsomt og tilsidst stod 
helt stille, men atter gav sig til at slaa kraftig, da den første 
N. Vagus-Sympathicus blev overskaaret. 
Altsaa: Overskæringen af én eller begge Nn. Vagi-Sympathici 
har i disse to Forsøg ikke været ledsaget af den Virkning, der, 
naar Halsmarven ikke er overskaaret, altid ledsager en Overskæring 
af disse Nerver. 
I Forsøg 16 derimod, der er udført ganske som 14 og 15, 
faar vi særdeles tydelig den typiske Virkning af Overskæringen af 
de to Nn. Vagi-Sympathici. 
Af denne lille Kække Forsøg kan man altsaa fastslaa, at naar 
Halsmarven er overskaaret, førend man overskærer Nn. Vagi, kan 
den typiske Virkning af Overskæringen af disse i nogle Tilfælde 
ledsage Overskæringen, i andre helt udeblive. 
I Forsøgene 17 og 18 er først højre N. Vagus-Sympa- v 
thicus overskaaret, derefter Halsmarven, og tilsidst 
venstre N. Vagus-Sympathicus. I Forsøg 17 har Over¬ 
skæringen af højre N. Vagus-Sympathicus haft den typiske Virkning. 
Derefter er Halsmarven overskaaret, hvilket har haft samme Virkning 
som ellers Overskæring af den anden N. Vagus-Sympathicus. Stof¬ 
skiftet er ved Forsøgets Slutning saa lille, at Virkningen af Over¬ 
skæringen af den anden N. Vagus-Sympathicus maaske derfor er blevet 
