237 
ledet i dem i Flugt med den allerede danuede. Samtidig med 
Dannelsen af det første sekundære Hadrom optræde enkelte Scle- 
renkymceller i Marven; dennes midterste og storste Del omdannes 
omsider til et tæt Styrkevæv, hvis fortykkede og forvedede Celler 
have simple Porer, men i dens Periferi, altsaa lige indenfor Hadrom- 
cylinderen forbliver et Væv ufortykket, som partivis bestaar af 
stivelseførende Celler. 
I det hele og store afviger Tinosporas snorformede Luftrødder 
altsaa ikke fra den normale Kodbygning, uden netop i dette ene, 
at en Endoderm ikke er udviklet; dens ledende Elementer af det 
sekundære Væv ere, som i Almindelighed hos Lianer og i Overens¬ 
stemmelse med Stængelens, meget vide ^). 
O Stængelens og Bladenes Anatomi ere endnu uiindersøgte for denne 
Arts Vedkommende, men den er ikke i væsenlige Punkter afvigende 
fra Tinospora cordifolia Miers. Vi have en ægte Lianstruktur for 
os, og jeg vil her nojes med at henvise til Bemærkningerne om den 
nys nævnte Art hos Solereder [Syst. Anat. d. Dikotyl., 1899; pag. 
45 ff.]. I Bladenes og Stængelens Epidermis er der meget smukt 
udviklede Kalciumoxalatkrystaller i hver eneste Overhudcelle; Tino- 
spom-Stængelen er jo ejendommelig ved de tætstillede, langt frem¬ 
ragende Vorter, der i Spidsen bære Korkdannelser, ikke ulig en lille 
4- eller 5-straalet Stjerne; Treub [Ann. du jardin bot. deBuitenzorg, 
vol. III, 1883, p. 81] opfatter Vorterne somLenticeller; som saadanne kunne 
de efter min Mening ikke opfattes; de udvikles som emergensagtige Pro- 
tuberanser paa de unge Skud, ere helt gronne og bære i Begyndelsen 
en lille Gruppe af Spalteaabninger paa deres Top; paa Stængelens 
øvrige Overflade tindes ellers ingen Spalteaabninger. Aandehulerne 
ere meget smaa. Forend disse Vorter anlægges, bestaar Stængelbarken 
af temmelig smaa, isodiametriske, klorofylførende Celler, der yderst 
ude, under Epidermis, erstattes af et tydeligt Kollenkym, som kun af¬ 
brydes ved de allerede paa dette Stadium noget fremhvælvede Spalte- 
aabningsgrupper. De inderste, gronne Barkceller begynde snart at 
strække sig ret betydelig i radial Retning samtidig med, at de deles 
ved hyppige, centripetalt opstaaende Tangentialvægge; Barken voxer 
paa en Maade sekundært ved Delinger i sine indre Partier. Denne 
Sekundærvæxt er dog særlig stærk under Spalteaabningerne, og paa 
denne Maade dannes de langt fremspringende Vorter. Naar senere 
hen den subepidermale Peridermdannelse begynder, kommer den der¬ 
ved dannede Kork ogsaa til at beklæde Vorternes stejle Sider. Paa 
dette Tidspunkt dannes der en særlig mægtig Korkmasse paa Vortens 
