258 
Havbunden. At de i alle Tilfælde ikke ligger meget tæt, viser den 
Omstændighed, at der absolut ikke er fundet en eneste Skal eller 
blot et Skalfragment i nogen af de paagældende Bundprøver. Naar 
man tager den spredte Beliggenhed af Skallerne i Betænkning, vil 
man let indse, at der kan tilføres Ler i Kvantiteter, der i Forhold 
til Mængden af Skaller er ganske betydelige, uden at dette Ler dog 
i nogen væsentlig Grad kan forandre Bundprøvens Karakter. 
De i det foregaaende anførte, temmelig spredte Bemærkninger 
kan naturligvis langt fra gøre Krav paa at forklare Skallernes 
Transport med Isen; dertil vil endnu kræves en Mængde forskellige 
Iagttagelser. Imidlertid kan jeg ikke se andet, end at denne For¬ 
klaring er langt sandsynligere end Antagelsen af en saa enorm 
Sænkning, som ellers maatte forudsættes. 
Efter at ovenstaaende var skrevet, er der fremkommet et Par 
Afliandlinger, der har stor Interesse i denne Sammenhæng. 
A. C. Johansen^) forklarer ud fra helt andre Forudsætninger 
end de ovenfor nævnte Skallernes Udbredelse i Dybet ved Hjælp af 
Transport med Drivis, Strømninger etc. Særlig Interesse har det, 
at der anføres flere Tilfælde, hvor der er fundet Skaller paa Isen, 
og endvidere, at lignende Forekomster af Skaller paa dybt Vand er 
fundne over store Strækninger af Atlanterhavet. Herved maa Jen¬ 
sens Teori udvides til at blive et almindeligt geologisk Fænomen. 
Endvidere har Jensen^) givet en Liste med Antallet af de 
omtalte Skaller, hvorved det viser sig, at disse er forbavsende faa, 
efter hvad man skulde vente sig ved at læse den første Afhandling. 
Paa 11 Stationer er der fundet i alt 62 Skaller. Man kan heraf 
kun slutte, at disse maa ligge overordentlig tyndt spredte paa Hav¬ 
bunden. 
Om Aflejringen af Moll. Skaller i Indsøer og Havet; Vidensk. Medd. 
Nat. Foren. 1901. Pag. 5. 
O Fortegnelse over Skaller etc. Vid. Medd. Nat. Foren. 1902. Pag. 43. 
16. Juni 1902. 
