11 
\ 
Den endogene Blæredannelse udgaaer alene fra Rede¬ 
blærer; vi have seet, at disse allerede paa et tidligt Stadium 
have Echinococblærcns væsentlige Charakteer, nemlig en Cuticula 
med et tyndt Parenchym paa Jndsiden; der er derfor theoretisk 
intet til Hinder for den Antagelse, at enkelte Redeblærer paa et 
tidligt Stadium, isledenfor at danne Scolices, udvikle sig i en 
anden Retning, eller, om man vil, fortsætte den oprindelige 
og blive til Dottreblærer. Imidlertid har jeg ingen Iagt¬ 
tagelser, der kunne stotte en saadan Antagelse. Man træffer 
derimod i Blærer af en Valdnods Storrelse eller derover, dog 
ogsaa, men undtagelsesvis, i saadanne af en Nods Storrelse, 
foruden de sædvanlige Redeblærer andne, endnu fastsiddende til 
Moderblærens Parenchym eller fritsvommende i dennes Vædske, 
der udmærke sig ved et ioinefaldende kornet Porenchymlag paa 
deres Indside. Snart begynder dernæst Cuticulaen at tiltage i 
Tykkelse og blive lagdeelt, hvorved Blæren faaer mere Stivhed og 
antager en Kugleform, medens den samtidig tiltager i Storrelse, 
og de ydre Parenchymceller svinde (Tav. 1 fig. 4). Scolices kunne 
endnu være ret vel bevarede, men snart afleires der rigelige Fedt¬ 
korn i deres Parenchym, og Sugekopperne udviskes; de svinde 
nu efterhaanden, men saaledes, at den forreste Deel med Krog- 
krandsen bevares længst, dernæst bliver kun denne, enkelte 
Parenchymrester og Kalklegemer tilbage*), og tilsidst findes kun 
enkelte Kroge og Kalklegemer spredte over Parenchymet; endelig 
forsvinde ogsaa disse, og vi have en lille Blære, der ganske 
ligner det forste acephalocystiske Stadium af Echinococblæren, 
udviklet ved Omdannelse af Tænia-Embryet; den voxer nu paa 
samme Maade som hin ved Afleiring af concentriske Cuti— 
culalag indvendigt fra Parenchymet. Det lykkedes mig aldrig 
med fuldkommen Sikkerhed at finde Kar i saadanne Blærer, ial— 
fald kun Brudstykker af saadanne (Tav. II. fig. 1. g), uagtet de 
’) Det er et saadantStadium, Gobbold fremstiller efter Busks Tegning, 
uden anden Betegnelse end degenererende Datterblære. PI. X1Y. fig. 3. 
