212 
1. Hos udvoxne Exemplarer (c. 5" lange) kan der egenlig slet 
ikke være Tale om noget Pandehorn; den Deel af Pan¬ 
den, som hvælver sig over Rostralpapillen og danner den 
Hule, hvori denne er anbragt, forlænger sig nemlig ikke 
ud over Overmunden og begrændses fortil af en svag Bue 
eller af en meget stump Vinkel. Jo yngre Exemplarcrne 
ere, desto mere springer denne Vinkel frem, forlænger sig 
ud over Overmunden og danner hos Exemplarer af lidt 
over 3Tommers Længde et lille spidst Pandehorn, hvis Længde, 
naar det maales paa samme Maade som tidligere er an¬ 
vendt, er omtrent 1 /» 0 af Totallængden. Der er derfra el 
stort Spring til Pandehornet hos M. vespertilio. 
2. Gabet er kjendelig storre (bredere) end hos M. vespertilio 
og end hos M. longirostris. 
3. Halen er mere udviklet, forholdsvis baade længere og 
meget tykkere end hos de to oftnævnte Arter. Maalt paa 
samme Maade som hos disse viser den sig længere end 
hele Forkroppen fra Overmundens Symphyse til Gjællespalten. 
4. Huden er mere glat, baade paa Ryggen, hvor de storre 
Beenknuder ere færre, lavere og mindre toppede, og paa 
Bugen. 
5. Gattet ligger i den Linie, som tænkes at forene „Albu- 
erne tt . 
6. Bugfinnerne ere korte, naae langtfra ud til Kroppens Side¬ 
rande. Brystfinnernes og Rygfinnens Spidser naae omtrent 
til Gatfinnens Begyndelse, Gatfinnen derimod ikke til Hale¬ 
finnen*). 
7. LIele Legemets Rand fra Underkjæbens Symphyse til Hale¬ 
finnen er, blot afbrudt af Brystfinnerne, forsynet med en 
stor Mængde fine, hvide Trevler. 
8. Iris er aldeles lys. Paa hver Side af Ryggen findes der 
en Gruppe af indtil 9 smaae, runde, sorte Pletter; dog 
*) Hos yngre Exemplarer vise Finnerne sig lidt længere end hos ældre. 
