234 
kan vistnok efter vore nuværende Kundskaber til Sphæriaceerne 
ikke fore noget fuldstændigt Bevis for at Udviklingsgangen er af 
denne Natur; men der er dog flere Forhold og navnlig de, som 
give sig tilkende i Udviklingen af den ovenfor beskrevne Art, der 
gore det i hoi Grad sandsynligt. Herfor taler saaledes den Om¬ 
stændighed, at de forskellige Organer sædvanlig optræde som 
selvstændige Svampe — som saadanne bleve de jo ogsaa tidligere 
opfattede — og fremdeles den Analogi, som finder Sted mellem 
Sphæriaceernes og Uredineernes Organer: og hos de sidstnævnte 
Svampe have den seneste Tids Undersøgelser sat det udenfor al 
Tvivl, at der finder et Generationsskifte Sted. Organerne hos 
disse to Afdelinger af Svampene kunne jævnfores paa folgende 
Maade: 
Ur edineæ. Sp hæriaceæ. 
Knopceller: Uredosporer — Macroconideer. 
Sporer: Pucciniasporer — Acrosporer. 
Mandlige Befrugtningsorganer: Spermogonier — Antheridier. 
Sporehuse: Æcidiumfrugt — Perithecier. 
Analogien er imidlertid ikke fuldstændig; thi Pucciniasporerne 
kunne ikke siges at svare til Acrosporerne, uden forsaavidt at de 
begge afslutte den forste Generation, og desuden findes der ikke 
hos Uredineerne noget Organ, som svarer til Sphæriaceernes 
Pycnider, om hvis Betydning man endnu lades i Uvished. 
Vil man nu efter Analogien med Uredineerne soge af be¬ 
stemme Generationernes Forhold til hinanden hos Sphæriaceerne 
— og navnlig hos den ovenfor beskrevne Art —, saa maa man 
antage, at medens hos hine Uredo- og Pucciniasporerne hore 
til forste og Spermogonierne og Æcidiumfrugterne til anden Ge¬ 
neration, saa komme hos disse Macroconidierne, Antheridierne 
og Acrosporerne til at danne forste og Perithecierne anden Ge¬ 
neration. For denne Opfattelse taler baade den Omstændighed, 
at de tre forstnævnte Organer optræde samtidig og paa den 
samme Del af Værtplanten (paa Skjoldet), medens Perithecierne 
vise sig senere og paa en anden Del af denne (paa den glatte 
