228 
Fordampningen; skjønt Hudvævet som Regel ingenlunde er kraftigt 
udviklet, visne eller udtørre Saltplanter meget langsomt, kvad alle 
Herbarier samlende Botanikere vide god Besked med; Saltet binder 
Vandet. Havde man nu haft med Ørkenplanter at gjøre, vilde 
visse Biologer sikkert strax have ræsonneret saaledes: Saltet op¬ 
tages af Planten, for at den derved] kan værnes mod den stærke 
Fordampning. Halofyterne i vor Lerstrands-Formation trænge imid¬ 
lertid næppe til Værn mod Tørke; selv om den gamle Marskbund 
kan være haard og tør, er det Bælte, hvor Andelgræsset og de 
egentlige Halofyter voxe, stadig saa rigt paa Fugtighed baade i Luft 
og Jord, at de umulig kunne komme til at lide ved Tørke. For¬ 
modentlig vil man da i Analogi med flere lignende Slutninger, som 
Literaturen alt kan opvise, faa følgende Ræsonnement at høre: 
disse Halofyter have egentlig ikke hjemme hos os; eller ialfald; 
disse Arter ere opstaaede under andre Forhold, hvor det var dem 
nyttigt at nedstemme Fordampningen, og de have ikke kunnet til¬ 
passe sig til de nye Forhold. Prokrustes har endnu Efterkommere 
og det endog i Videnskaben! 
Efter min Opfattelse blive Halofyterne kjødfulde ifølge en 
direkte fysisk og fysiologisk Paavirkning af den Natur, i hvilken 
de leve, uden at der er Tale om nogen særlig „Nytte* 1 af denne 
Kjødf uldhed. 
Med Kjødfuldheden og Saftrigdommen følger dette Klare og 
Gjennemsigtige, som findes i Stængel og Blade hos mange 
Halofyter. 
2. P a 1 i s s a d e v æ v e t forøges i Mægtighed baade paa 
Grund af de enkelte Cellers større Længde og formedelst større 
Talrighed af Lagene; cfr. Batalin 1 ) og Lesage 1. c. Det første 
Moment kan ogsaa tildels forklares ved Saltets direkte turgescerende 
Indflydelse. Hos flere Arter synes Klorofyl- og især Stivelsekornene 
at blive meget smaa, men dette bør nærmere studeres. Brick 
') Botan. Centralbi. 21 og 27. 
