248 
I Almindelighed henføres de sammen med en Række endnu lidet 
kjendte, smaa saprofvtiske Svampeslægter til en Gruppe: Gymnoas- 
ceae , der enten opstilles sideordnet med Disco- og Pyrenomycetes 
(saaledes endnu i Winters Deutschlands Pilze II, 1887) eller som 
en Familie under Discomycetes (saaledes af Saccardo Sylloge fung. 
VIII, 1889). Rimeligst vil det være, at adskille de parasitiske 
fra de øvrige, væsentlig afvigende Slægter, og henføre de første til 
en selvstændig Familie; en saadan er opstillet af Sadebeck under 
Navn af Exoasci; da Slægtsnavnet Exoascus næppe bør bibeholdes, 
vil det være naturligere at kalde Familien Taphrinaceae. 
I nyere Tid er det navnlig R. Sadebeck i Hamburg og den 
for tidlig afdøde, lovende upsalensiske Botaniker C. J. Johans on 
som have underkastet denne Svampegruppe en grundig Undersøgelse, 
udvidet vor Kundskab om dens Udvikling og Bygning og beriget 
Systemet med adskillige nye, interessante Arter. 
Sadebeck (Untersuch. iib. d. Pilzgatt, Exoascus, 1884) henførte 
alle tidligere under Taphrina, Ascomyces og Exoascus opstillede 
Arter til en eneste Slægt, for hvilken han anvendte det nyeste af 
disse Navne, nemlig Exoascus. Da den eneste Forskjel mellem 
Taphrina og Exoascus bestod i at den første havde mange Sporer 
i hver Ascus, den sidste kun 8, og da det viste sig at de „mange 
Sporer" hos Taphrina kun var Konidier, der vare opstaaede ved 
gjæragtig Spiring af oprindelig 8 Sporer, var der ingen Grund til 
at fastholde Adskillelsen mellem de to Slægter, saa meget mindre 
som man fandt at denne Spiring af Sporerne, medens de endnu ere 
indesluttede i Sporesækkene, kan finde Sted hos alle Arter af Fa¬ 
milien, om end med større eller mindre Energi. Ogsaa Johanson 
(Ofvers. af kgl. Vet.-Akadem. Forhandl. 1885 og 1887) henførte 
dem alle til en eneste Slægt, men valgte hertil med Rette Navnet 
Taphrina, som det ældste. Muligen vil det vise sig, ved Opdagelsen 
af nye Forhold og af flere Arter, at det bliver nødvendigt atter at 
dele Slægten, men ved Hjælp af andre Karakterer end tidligere; 
et Fingerpeg er allerede i saa Henseende givet, idet en Del Arter 
have perennerende, intercellulært Mycelium i Værtplantens Grene, 
