289 
Endvidere skriver Nathorst: „Samma kurva“ (nemlig lians) 
„visar åfven en stigning for Gronland norr om Melville Bay, och 
detta isynnerhet vid 78°, vid det smalaste s tallet af Smit h 
Sonnd. Utan att kånna forhållandena i ofrigt skulle man derfore 
af sagda kurva vilja draga den slutsatsen, att vi åfven hår hade 
ett utbredningscentrum for vestliga typer, mojliggjordt genom Gron- 
lands nårmande till Grinnell land“ o. s. v. Det havde vel været bil¬ 
ligt, om Nathorst her havde henvist til mig, hos hvem samme 
Tanke findes, ogsom herom skriver f. Ex. (IV): „Postglaciale Pflanzen- 
einwanderungen iiber das Meer in Gronland mussen naturlich auch 
angenommen werden. Wahrscheinlich haben sie nach allen Teilen 
Gronlands stattfinden kininen, am leichtesten aber doch wohl in das 
nordlichste und stidlichste“ (se ogsaa f. Ex. I, p. 194, hvor der 
tales om den lette Indvandring over de smalle Stræder, og 
p. 215). 
Resultatet er altsaa, at Nathorsts Antagelse: „De vestliga 
elementen i Gronlands flora åro till storre delen af postglacial 
alder och liafva invandrat sent“, saaledes aldeles ikke er gjort 
sandsynlig, end mindre bevist. 
Jeg forbliver fremdeles ved min Anskuelse, udtrykt i den nys 
citerede Sætning i Forbindelse med, hvad jeg har anført om Mulig¬ 
hed for at overleve Istiden. 
8. Nathorst har dernæst peget paa det Forhold, der efter 
hans Formening hindrer de amerikanske Arters Indvandring, med 
følgende Ord (p. 18): „Det amerikanska elementet i Svdgronlands 
nutida vegetation begrånsas mot oster ej af Danmarksstrædet, utan 
af inlandsisen“. Selv bortset fra, at Nathorst sætter Grænsen 
ved 63°, d. e. midt i et forholdsvis frodigt Bælte, er ogsaa dette 
naturligvis urigtigt, for saa vidt som det er ensidigt. 
At Indlandsisen kan bidrage til naturhistoriske Grænser, er 
vist nok; selv har jeg (V) anført det af flere Andre tidligere frem¬ 
dragne Faktum, at den 1 Breddegrad brede Humboldtsgletscher i 
NV.-Grønland og formodentlig ogsaa ukjendte Isstrømme i Nordost- 
Grønland sætte et faunistisk Grænseskjel, og Dr. Rosen vinge 
har ligeledes peget paa de Isstrømme, der skille Julianekaabs- 
19 
Vidensk. Meddel, fra den naturb. Forening:. 1891. 
