299 
teisen af Skillelinien, fordi den baade i Henseende til dens Længde 
og Bredde er saa rent ubetydelig og elendig sammenlignet med alt 
det øvrige Land, og fordi den er saa ynkelig kjcndt. Ander¬ 
ledes vil Sagen stille sig, livis Angmagsalikpartiet og den belt 
ukjendte Kyst nord derfor skulde vise sig at have mange østlige 
Typer og stor Lighed med Islands Vegetation, medens den var 
meget forskjellig fra Vestkysten. Da vil der være to Muligheder, 
enten at der har været præglaciale Forskjelligheder mellem Grøn¬ 
lands Øst- og Vestkyst, der have efterladt Minder ned til vore Dage, 
eller, som Nathorst vil, at Floraen for allerstørste Delen er 
indvandret postglacialt fra de Lande, som de ere i nærmest Be¬ 
røring med. 
D. Forsaavidt Nathorsts „Anmærkning 11 ,-, at jeg ikke kar 
studeret Udbredelsen n inom landet “ betyder, at jeg af de af mig 
selv paapegede Udbredningsforhold ikke har draget Resultater med 
Hensyn til Vegetationens Historie, er ogsaa dette urigtigt, hvad 
mine Betragtninger over Planteindvandringerne tydelig vise. Naar 
Nathorst gaar meget videre end jeg, og af denne Arternes Ud- 
bredning i Landet mener at kunne bevise, at Floraen for aller¬ 
største Delen maa være indvandret postglacialt, da hviler dette 
navnlig paa hans urigtige Vurdering af Sydøstkysten; da denne 
hans Basis er uholdbar, maa Slutningen ogsaa falde. 
E. Nathorsts Slutning, at det er Indlandsisen, der paa 
Østkysten sætter en Grænse for den vestlige Flora, er urigtig, ikke 
saameget fordi han selv trækker Grænsen mellem den Del, der endnu 
har vestlige Typer, og den, hvor de hidtil ikke ere fundne, midt 
gjennem et frodigt og naturligt sammenhængende Bælte, hvis nord¬ 
lige Del er yderst lidt undersøgt, som navnlig fordi den er ensidig. 
Hvis dette Terræn virkelig skulde være saa fattigt paa vestlige 
Former, er en meget vigtig, ja den vigtigste Grund hertil den, at 
Vandringsmidlerne fra Syd til Nord ere saa faa. 
F. Linder Istiden var der Muligheder for, at mange af Grøn¬ 
lands Arter kunde holde sig; hvor stort Antallet var, maa endnu 
