;344 
disse Ringe spidse Tænder afvexlende med lave, brede og budte, 
som dog ofte mangle paa den lave Side. 
Tentaklerne ere af noget forskellig Længde, men Omma- 
tostrephes- Slægten falder dog i denne Henseende aabenbart i de 
samme to Grupper, som den forskellige Udvikling af Armenes Rand¬ 
hud allerede tydede paa, — de store og smaa Former, ti medens 
Har£mmz7-Gruppens Arter, selv i meget slap Opbevaringsstand, alle 
have ganske korte Tentakler, saa ere disse Organer hos Pteropus- 
Gruppens Arter (ligesom hos Dosidicus ) navnlig hos de voxne Indi¬ 
vider særdeles lange, stærkere og oftest skarpt sammentrykte i Skaftet. 
Hos unge Individer ere de ganske vist betydelig kortere (naa kun 
den halve Kroplængde), men dog tydelig længere end i Bartramii- 
Gruppen, men hos de voxne naa de lige til Bagkropspidsen, ja et 
godt Stykke bag om denne. Todarodes staar i saa Henseende 
midt mellem begge men maa dog siges at have lange Tentakler; 
desuden udmærker den ene Art, sagittatus, sig derved, at Kopperne 
næsten naa Skaftets Grund, medens den anden Art har langt 
kortere Køller. Dette beror tildels paa et forskjelligt Antal store 
Kopper, men især paa Carpalpartiet, som hos T. pcicijicus kun 
indeholder en halv Snes, medens T. sagittatus i sit lange Carpal- 
parti har omtrent 30 Smaakopper. Dette Carpalparti er ogsaa 
forskellig udviklet hos de andre Ommatostrephiner ; saaledes har 
O. pelagicus kun fire Kopper nedenfor de store, O. Bartramii, 
oualaniensis og pteropus have en halv Snes, og O. gigas samt 
Dosidicus have paa det tilsvarende Stykke ligesom Todarodes 
sagittatus henved 30 Smaakopper. 
Ommatostrep/ies-Slægten og Dosidicus udmærke sig i Tentakel¬ 
bygningen som bekjendt endvidere ved Udviklingen af det ejen¬ 
dommelige Sammenhægtningsapparat ved Køllegrunden. Dette „ Appa - 
ratus connexivus 1, 1 varierer temmelig betydelig fra Art til Art — 
Ydergrænserne repræsenteres af O. pelagicus, der har én Kop og 
én Hæftepude helt nede ved Grunden af Køllen paa hver Tentakel, 
