60 
( 1894 .) 
man kunde vente. Først i Sommeren 1894 blev der gjort et 
Fund, der er saa overraskende, at det har Krav paa at meddeles 
strax: i Kjøkkenmøddingen ved Havnø, paa Nordsiden af Mundingen 
af Mariager Fjord, fandtes den forreste Del af Brystbenet af en 
Pelecctnus crispus. Stykket er saa ejendommeligt, at der ikke kan 
være mindste Tvivl om Slægtbestemmelsen, og i Størrelse overgaar 
det saa meget det tilsvarende Stykke af Pelecanus onocrotalus , at 
der ikke godt kan tvivles om, at det er af P. crispus, den største 
af Slægtens Arter (Skelet af P. crispus haves endnu ikke til Sammen¬ 
ligning). Nutildags hører det jo til de sjeldneste Tildragelser, at 
en Pelikan flyver til Nordvest-Europa; noget ganske uomtvisteligt 
Tilfælde kjendes ikke for Danmarks Vedkommende*). Den Art, der 
oftest er set i Nordvest-Europa, synes at være P. onocrotalus ; 
P. crispus har dog næsten lige saa let ved at komme hertil; i 
Midt-Rusland skal den endogsaa være funden ynglende omtrent paa 
Højde med Danmark (om Pelikanernes Udbredelse i Europa findes 
gode Oplysninger samlede lios Dresser: The Birds of Europe, 
vol. VI, 1871—81). Om Knoglen fra Havnø er af en tilfældig 
Gjæst, eller om Arten i Stenalderen har været hjemmehørende i 
Danmark, kan foreløbig ikke siges; men størst Sandsynlighed er 
der for, at Arten har ynglet her eller i nærliggende Egne; i Eng¬ 
land, i Cambridgeshire og Norfolk, har man to Gange i Moser 
fundet Pelikan-Knogler, utvivlsomt netop af P. crispus, og en af de 
dér fundne Knogler er af en ganske ung Fugl (A. Mi lue Edwards: 
Note sur l'existence d’un Pélican de grande taille dans les tour- 
biéres d’Angleterre; Annales des sc. nat., 5. sér., tom. VIII, zool., 
1867; p. 285—298, pi. 14; ogsaa oversat i The Ibis, new ser., 
*) Nylig er der fremkommet en Meddelelse om Pelecanus onocrotalus i 
Danmark. Paa en Udflugt, som Brødrene C hap man i 1898 foretog 
til Jyllands Vestkyst (hvor de mod Lov og Eet skød og samlede, hvad 
de havde Lyst til), saa de paa Afstand otte Fugle staaende paa den 
flade Strand i Ringkjøbing Fjord, og dem tog de for P. onocrotalus 
(The Ibis, 6 ser., vol. VI, 1894; p. 848). Sagen fortjener ikke Tiltro; 
Forklaringen er vist, at de have set Larus argentatus gjennem Hil- 
dring (Ibis, 7 ser., vol. I, 1895 : p. 294—295). 
