89 
denne Sag og til Dels uafhængig af hinanden ere komne til et for 
en hel Kække Former samstemmende Resultat. Føjes hertil, hvad 
jeg ovenfor har oplyst om Histiostoma, tror jeg, at man uden at 
forhaste sig kan drage den Slutning, at Parringen hos Tyro- 
g ly p hid ae g a a r for sig g j e n n e m en Skede med p o s t a - 
nal (ofte tapformet fremragende) Munding, førende ind 
til et Receptaculum s e m i n i s, der ved to Sidekanaler 
staar i Forbindelse med Æggestokkene; Æggelederne 
forene sig til en Æggegang, der udmunder fortil og 
kun tjener til Æggenes Udførsel. 
Jeg skal endnu berøre et mærkeligt Forhold, som jeg atter 
og atter har iagttaget. Som tidligere omtalt svulmer Hunnens 
Bagkrop stærkt op, efterhaanden som Æglægningen skrider frem. 
Hunnen bliver mere og mere ubevægelig, ligger tilsidst hen som 
død, men endnu kan man nogen Tid se Æggeledernes peristaltiske 
Bevægelser skyde Æggene frem. Til Slut ophøre ogsaa disse sidste 
Livstegn, Æggestokkene ere atrofierede, men der er endnu befrug¬ 
tede Æg i Æggelederne; disse Æg kunne følgelig ikke slippe ud, 
men klækkes alligevel til Larver, som bryde ud i Moderens Legeme, 
vandre rundt i hende og synes at leve af hendes Væv, i det mindste 
ere Mandiblerne i rask Bevægelse som ved sædvanlig Nærings¬ 
optagelse. Disse Larver bane sig sluttelig Vej gjennem den døde 
Moders Cuticula ud til Coconens Æggehvide. Nalepa 1 ) beretter 
noget lignende om Trichodactylus anonymus. Han fandt i mange 
Hunners Ovidukter Æg, som indeholdt Larver, færdige til at slippe 
ud; han slutter heraf, uden at det dog af hans Fremstilling frern- 
gaar, hvad der bliver af disse Larver, at Trichodactylus under visse 
Omstændigheder er ovovivipar. Han mener, at det er et pathologisk 
Fænomen, maaske foraarsaget af Næringsmangel. Jeg tror ikke, 
at han har Ret heri. Grunden til Æggenes Udvikling i Ægge¬ 
lederne har sikkert, ligesom her hos Histiostoma , været den, at 
Hunnen efter den store Ægproduktion har været for udmattet til 
1 ) L. c. II, p. 158. 
