110 
Kap. I. 
Ferskvandsorganismernes Tilpasningsmaader og -midler 
til Ferskyandets klimatiske Forliold. 
Dot er en velbekendt Sag, hvilken enorm Udbredelse mange 
Ferskvandsorganismer liave; man behøver blot her at minde om, 
at Daphnia pulex findes' i Grønlands Søer og ved Bredden af 
Saharah samt i alle mellemliggende europæiske Lande. Det vil 
være indlysende, at naar en Art skal være i Stand til at taale de 
klimatiske Forhold, som der bydes den paa saa vidt forskellige 
Lokaliteter, maa Arten eje Midler, ved Hjælp af hvilke den bliver 
i Stand til paa den ene Side at taale, at Vandene den meste Del 
af Aaret ere dækkede med et mægtigt Isdække, paa den anden, at 
disse ganske tørlægges af en glødende Sol, uden at dette er i 
Stand til at udrydde den paa nogle af disse Lokaliteter. Som det 
guar Daphnien, g aar det mangfoldige andre Ferskvandsorganismer 
med ikke meget mindre geografisk Udbredelse; det syntes mig derfor 
altid at være en nøjere Undersøgelse værd at oplyse, hvilke Midler 
Ferskvandsfaunaen i det hele havde til at modstaa de Farer, som 
true denne fra selve det Element, der er dens Opholdssted, eller 
med andre Ord studere Faunaen i den strængeste Vintertid og den 
varmeste Del af Sommeren. Det er klart, at vort Klima bedst 
egner sig til Vinterstudierne, idet vor Sommer er kort og for lidet 
udpræget til, at dens Indflydelse paa disse Omraader i højere Grad 
kan spores. Derfor blev det ogsaa særligt Studierne om Vinteren, 
som der blev lagt Hovedvægten paa, og dette skete saa meget des¬ 
mere, som det viste sig, at man saa godt som ikke havde noget 
som helst Kendskab til Ferskvandsfaunaens Liv om Vinteren over 
Hovedet. 
I ingen af de store Monografier over Ferskvandsorganismerne 
finder man paa virkelige Iagttagelser grundede Angivelser om ved¬ 
kommende Dyregruppes Forhold om Vinteren, og Resultaterne af de 
seueste Aars Undersøgelser over Ferskvandsfaunaens Liv om Vinteren 
ere saa modstridende, saa vage, at man uvilkaarlig har ondt ved 
