120 
umiddelbart i Slottets Nærhed. Ved nu nærmere at studere jBra- 
chionus pala og Hyalodaphnia galecita viste det sig snart, at disse for 
Øjeblikket i Søen vare repræsenterede af Hunner, der enten havde 
lagt deres Ephippier eller lige skulde til det. Med andre Ord: 
det var netop Resterne af Sommerens store Planktonsværme, de 
endnu levende Individer, hvis Søskende alt vare døde, og som snart 
selv skulde gaa til Grunde; deres Ephippier og Vinteræg vilde der¬ 
imod stige til Vejrs og forøge det store Tæppe af Overvintrings¬ 
organer, som fandtes dækkende Søens Vige. Daphnidesværmene 
bestode nu udelukkende af ephippiebærende Hunner, men anderledes 
med Hjuldyrene. Imellem de gamle Brachionus pala Hunner, der 
endnu gik med Hvileæggene eller allerede havde lagt dem, fandtes 
et ikke ubetydeligt Antal mindre Hunner, som alle bare Sommeræg. 
Maupas har (Nr. 15—16), og andre med ham, gjort den interessante 
Opdagelse, at der til hver Hjuldyrart hører 2 Hunner og 1 Han. 
Den ene Hun er parringsdygtig og frembringer Hvileæg, den anden 
synes kun at kunne producere Sommeræg. Mine Iagttagelser ude 
i Naturen ere, som man vil se, i smuk Overensstemmelse med disse 
i Laboratorierne foretagne Iagttagelser; thi disse mindre Hunner 
med Sommeræg, som fandtes i Slotssøen, ere netop de ikke parrings¬ 
dygtige, Sommeræg producerende Hunner. 
Faa Dage efter, at disse Iagttagelser vare anstillede, lagde nu 
alle Søer til, Isen laa 6 Dage og blev 2 Tommer tyk. Da ind- 
traadte Tø, og Søen var isfri i 2 Dage. Ved nu at fiske pelagisk 
i disse, saa jeg en kendelig Forskel i Planktonlivet. Af Daphniderne 
vare næsten ikke Spor tilbage, og af Hjuldyrene vare ogsaa de 
fleste forsvundne og særlig de hvileægbærende Hunner. Her er da 
to Muligheder til Stede: Enten uddø Planktonsværmene om Vinteren, 
eller de trække sig ned mod Søens Bund. Hvis det sidste var 
Tilfældet, maatte jeg formode, at de viste sig ved Indsamlingerne 
i Søens Afløb, hvad de imidlertid ikke gøre. Hyalodaphnia galeata og 
Brachionus pala faas ikke, kun Bunddaphnier og Copepoder. Jeg 
maa derfor formode, at selv om de 2 førstnævnte virkelig findes 
