319 
c anus og Cathartes aura. Her kan opsankes mangt et Korn og 
Frø, og i Træktiden er lier fuldt af Spurve, særlig Carpodacus 
purpureus, Junco hyemalis, Zonotrichia albicollis og Z. leucophrys. 
Der kunde være meget mere at sige om Egnen og Fordelingen 
af Fuglene; men det vigtigste er dog forliaabentlig sagt i disse 
Linier. 
III. Foraarsvejret og Trækfuglenes Ankomst 
1882. 
Vinteren 1881—82 var meget mild. Jeg saa kun faa Fugle. 
Der var maaske ikke ret mange Gjæster fra Nord, men en Del af 
dem, der yngle paa Egnen, maa vist liave været tilstede, i alt Fald 
saadanne, som jeg af og til saa i den strænge Vinter 1882—83. 
Naar jeg ikke lagde Mærke til dem, var det vel dels, fordi jeg 
endnu var ubekjendt med de Steder, som Fuglene foretrak, dels 
fordi jeg nærede den Fordom, at der ingen var. Mine Udflugter 
strakte sig sjælden langt. Dog gik jeg ofte til Shiocton og var et 
Par Gange inde i Sumpene. 
Januar var den dødeste Maaned. Til dagligt Brug var de 
mest oplivende Elementer ved Huset et lille Selskab af Skovskader 
(Cyanocitta cristata), og en Flok Mejser ( Parus atricapillus) , som 
til bestemte Tider aflagde et kort Besøg i Følge med en eller 
anden Spetmejse (Sitta carolinensis ) eller Træpikker ( Dryobates 
villosus). Af og til saas en Flok Snespurve (Plectrophenax nivalis), 
og en enkelt Bovfugl kredsede over Markerne eller Skovene. Om 
Natten lød Hornuglens ( Bubo virginianus ) fæle Skrig. I Sumpene 
saas ikke et Liv, i Skovene hist og lier en enkelt Hjærpe ( Bonasa 
umbellus). 
Noget bedre blev det i Februar. Jeg var ganske glad ved 
at se og høre de første Krager ( Corvus americanus) og henrykt 
over den lille Lærke ( Otocoris alpestris), som sang og jublede paa 
flagrende Vinger og mindede om sin Søster i Danmark. 
Den 24de var det mildt, og Solen skinnede. Der viste sig et 
